Справа № 159/2845/20 	Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О. 	
Провадження № 22-ц/802/619/21  Категорія: 21 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
05 липня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І., 
секретар Вакіна Д. О.,
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представник ТзОВ «Центр Ковельгеодезія» Чирук Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Дубівська сільська рада Ковельського району, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Дубівської сільської ради Ковельського району, ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Ковельгеодезія» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним та скасування державного акту на землю, відшкодування збитків та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2021 року,-
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дубівська сільська рада Ковельського району Волинської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.
Покликався на те, що він є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Олєйніковою О.В. (Р№333).
Спірна земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав, має визначену площу, межі та конфігурацію, відомості про неї внесені до Державного земельного кадастру і їй присвоєно кадастровий номер – 0722182400/01/001/0766.
Актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 15.03.2019, межі належної йому земельної ділянки закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками. Крім того, комісійно складено схему прив`язки поворотних точок меж земельної ділянки до об`єктів та контурів на місцевості.
Власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_3 створюються перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою за цільовим призначенням. Зокрема, 08.05.2019 відповідач перешкоджав йому проводити будівельні роботи, 11.05.2019 демонтував та пошкодив встановлену ним на земельній ділянці огорожу (зняв паркан, змотав сітку, викопав стовпчики), за що був притягнутий до адміністративної відповідальності адміністративною комісією при виконавчому комітеті Дубівської сільської ради Ковельського району за ст.186 КУпАП (самоуправство).
Крім того, 31.03.2020 відповідач на належній йому земельній ділянці по АДРЕСА_1 , посіяв зернові культури.
Просив суд ухвалити рішення яким зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою - припинити дії, що порушують його право власності, звільнивши самовільно зайняту земельну ділянку та привести її у стан, якій існував до порушення права.
Просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди – 10000 грн. та покласти на нього понесені судові витрати.
Відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов, покликаючись на такі обставини.
Рішенням Дубівської сільської ради народних депутатів від 15.05.1992 йому надано земельну ділянку площею 0,08 га під будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , з присвоєнням адреси АДРЕСА_2 
14.04.1994 головним архітектором Ковельського району було затверджено акт про винос в натурі меж земельної ділянки. Його сусідом по АДРЕСА_1 на той час, був його рідний брат ОСОБА_5 . Згодом брат виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію і його земельна ділянка залишилася без власника, так як дозвільні документи братом не були виготовлені.
В подальшому, 15.07.2008 він замовив у ТзОВ «Центр «Ковельгеодезія» технічну документацію із землеустрою, щодо складання акту на право власності на свою земельну ділянку, зареєстроване під №646.
11.01.2012 Дубівська сільська рада прийняла повторне рішення за №12/8-4 про надання йому у власність земельної ділянки розміром 0,10 га, для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд.
В кінці літа 2018 року він випадково дізнався про те, що суміжна земельна ділянка належить ОСОБА_2 , у той час, як частиною цієї земельної ділянки користувався він на протязі 17 років.
При наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_3 порушено його права землевласника земельної ділянки, оскільки первісним землекористувачем ОСОБА_4 не погоджувалися з ним межі земельної ділянки.
Діями ОСОБА_2 , який придбав земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, йому заподіяна майнова та моральна шкода, на відшкодування якої він просить стягнути солідарно з відповідачів 20000 грн., стягнути з ОСОБА_2 додатково 10000 грн. матеріальної шкоди, покласти на відповідачів всі понесені ним судові витрати.
Також просив суд визнати незаконними та скасувати: 
- Рішення Дубівської сільської ради від 27.10.2009 №32/3-12 про надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , 
- Рішення Дубівської сільської ради від 27.10.2010 №40/2-4, про надання ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 0722182400:01:001:0766) для будівництва і обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1 ,
- Державний акт, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011009500255 від 30.12.2010,
- Акт прийомки-передачі межових знаків земельної ділянки за кадастровим №0722182400:01:001:0766, яка знаходиться в АДРЕСА_1 на зберігання, 
- Акт про встановлення меж ділянки в натурі та передачу на зберігання межових знаків громадянину ОСОБА_3 в   АДРЕСА_2 .
Рішенням Ратнівського районного суду від 21.02.2021 частково задоволено позов ОСОБА_2 .
Постановлено усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом припинення будь-яких дій, що порушують права власника, звільнення самовільно зайнятої ділянки від посівів та приведення у стан, який існував до порушення права власності на неї.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та судовий збір в сумі 1261 гривню 20 копійок.
В решті позову відмовити.
В задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнити поданий ним зустрічний позов.
Зазначає, що при формуванні належної йому, ОСОБА_3 земельної ділянки, змінено розміри, розташування, форму земельної ділянки.
При формуванні земельної ділянки ОСОБА_4 не погоджено межі із ним, як суміжним землекористувачем.
Земельна ділянка ОСОБА_4 сформована за підробленими документами.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін
Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 створює йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою, придбаною на підставі цивільно-правової угоди.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.10.2009 ОСОБА_4 звернувся до Дубівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Рішенням №32/3-12 Дубівської сільської ради Ковельського району від 27.10.2009 затверджені матеріали вибору земельної ділянки та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1 .
Розробка проекту землеустрою проведена підприємством ОСОБА_6 , яка має відповідну ліцензію АБ №293125 від 14.11.2005.
17.10.2010 у відповідності з рішенням Дубівської сільської ради Ковельського району надано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель по АДРЕСА_1 .
З пояснень відповідача ОСОБА_4 судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 продав за договором купівлі-продажу належну йому земельну в АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що зазначена земельна ділянка неодноразово відчужувалась на підставі договорів купівлі - продажу.
З договору купівлі-продажу від 12.02.2019, укладеного між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0.1000 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0722182400:001:0766
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, власником земельної ділянки з кадастровим номером 0722182400:001:0766 є ОСОБА_2 .
Актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 15.03.2019 підтверджено закріплення меж земельної ділянки в натурі.
У кресленні перенесення меж земельної ділянки в натуру в АДРЕСА_1 міститься графічне зображення цієї земельної ділянки та вказані її розмір та параметри.
По межі від Б до В земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_3 , довжина по межі 37.25 м.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 перешкоджав у проведенні земляних та будівельних робіт на належній ОСОБА_2 земельній ділянці, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.
Комісією з питань земельних відносин, сільського господарства, екології, будівництва та перспективного планування при обстеженні земельної ділянки по АДРЕСА_1 встановлено використання її суміжним землевласником ОСОБА_3 , зокрема, земельні ділянки суцільно зорані.
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Встановивши, що відповідач ОСОБА_3 використовує частину земельної ділянки позивача ОСОБА_2 , створює перешкоди у її використанні, засіяв її зерновими, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Висновок суду про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із вчиненими відповідачем ОСОБА_3 протиправними діями відповідає обставинам справи та ґрунтується на положеннях 23 ЦК України.
Водночас, апеляційний суд не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром у зв`язку з таким.
Обгрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач покликався на те, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача він потерпає від незручностей, у нього з`явилися головні болі, коливання артеріального тиску, переживає стреси та емоційні потрясіння, стурбованість через необхідність судового захисту своїх прав.
Апеляційний суд погоджується з доводами позивача про те, що він зазнає незручностей та переживань, адже сама обставина незаконного перешкоджання у користуванні належною позивачу земельною ділянкою доводить вказану обставину. Разом з тим, жодних доказів про те, що у ОСОБА_2 виникли певні зміни у стані здоров`я – головні болі, перепади артеріального тиску, постійний стрес, та що такі скарги на здоров`я у нього виникли унаслідок дій відповідача, позивачем не подано. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є неспівмірним та завищеним, та вважає за можливе визначити розмір відшкодування моральної шкоди 500 гривень.
Вирішуючи зустрічні позовні вимоги суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх безпідставність.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Дубівської сільської ради від 15.05.1992 № 10/4 ОСОБА_3 виділено у безстрокове користування земельну ділянку площею 0.08 га для будівництва індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_2 .
04.04.1994 складено акт про винос в натуру меж земельної ділянки, наданої на підставі рішення Дубівської сільської ради від 15.05.1992 № 10/4. Належить звернути увагу, що акт виносу меж в натурі хоча і містить посилання на рішення Дуцбівської сільської ради від 15.05.1992, однак його зміст не в повній мірі відповідає змісту цього рішення, оскільки в користування відповідача надано земельну ділянку площею 0,08 га (800 кв м), а в натурі винесено межі земельної ділянки площею 1000 кв. метрів.
Тому схему виносу меж в натурі, у якій відображено конфігурацію, розміри по периметру земельної ділянки більшої площі, ніж надано в користування ОСОБА_3 , апеляційний суд до уваги не бере.
Належить відмітити, що позивач ОСОБА_3 , крім рішення Дубівської сільської ради від 27.10. 2009 про надання йому в користування земельної ділянки в АДРЕСА_2 , площею 0.08 га, інших документів не надав, тому його доводи, що він набув право власності на земельну ділянку ще у 1992 році (так в позовній заяві) є безпідставними.
У суді апеляційної інстанції він не дав ствердної відповіді, чи видався йому державний акт, висловив невпевненість у цьому.
З дослідженої судом апеляційної інстанції технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_8 , вбачається, що в технічному звіті на земельну ділянку, крім технічних документів, міститься будівельний паспорт на вказану земельну ділянку, елементи якого долучені відповідачем до зустрічної позовної заяви (а. с. 63, 64, 68, 69).
Лише рішенням сесії Дубівської сільської ради № 12/8-4 від 11.01.2012 розмір наданої ОСОБА_3 земельної ділянки збільшено, надано йому у власність земельну ділянку площею 0.10 га по АДРЕСА_2 , на яку останнім виготовлено технічну документацію, зареєстровано в установленому порядку право власності, присвоєно кадастровий номер.
Згідно з абз. 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
Відповідач ОСОБА_3 не подав суду належних доказів про те, що у нього виникло право власності на земельну ділянку до 2004 року, тому підстави вважати що земельна ділянка по АДРЕСА_2 була сформованою у 1992 році немає. Про наведене також вказує і та обставина, що передача у власність земельної ділянки ОСОБА_3 відбулась у 2012 році на підставі рішення Дубівської сільської ради Ковельського району від 11.01.2012 № 12/8-4 (а.с. 65-66). 
Відповідно до положень статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Зазначене положення стосується тих земельних ділянок, які сформовано після 2011 року, коли почала діяти стаття 79-1 Земельного кодексу України.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про зміну раніше визначених розмірів, розташування, конфігурації земельної ділянки про виготовленні технічної документації підприємцем ОСОБА_6 , оскільки лише після передачі земельної ділянки у власність у 2012 році вона набула статусу сформованої.
З експлікації земель, з креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру в АДРЕСА_2 вбачається, що площа виділеної ОСОБА_8 земельної ділянки становить 1000.01 кв. м., довжина по межі від А до Г становить 37,25. З пояснень сторін, із креслень перенесення меж земельних ділянок в натурі за адресами по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 вбачається, що ці земельні ділянки є суміжними. Сусідньою земельною ділянкою є земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка на даний час належить позивачу ОСОБА_2 , довжина якої по межі із земельною ділянкою ОСОБА_3 становить 37,25 (а.с. 13,67).
Вбачається, що технічну документацію ОСОБА_3 виготовляв у 2009 році. Заміри земельної ділянки зроблені по фактичному землекористуванні на площу 1000 кв. м (а.с.65-67), хоча рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1000 кв. м прийнято Дубівською сільською радою у 2012 році.
Ураховуючи наведене, аргументи відповідача про те, що йому належить земельна ділянка з іншими межами, іншої конфігурації, є безпідставними. 
Положеннями статей 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Згідно з приписами статті 3 ЦПК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Відповідачем ОСОБА_3 не подано доказів про те, що відповідачами та оскарженими ним рішеннями органу місцевого самоврядування порушено його права.
Крім того, оскаржуючи Державний акт , який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 011009500255 від 30.12.2010, відповідач не надав цього документу, не подав доказів про те, на чиє ім`я він виданий, на яку саме земельну ділянку. 
Встановивши про відсутність порушеного права ОСОБА_3 , суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову.
Аргументи апеляційної скарги про те, що нормами статті 198 ЗК, ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376 (далі – Інструкці) передбачено, що складання та підписання акту погодження меж є обов`язковим при виготовленні проекту землеустрою ґрунтуються на помилковому тлумаченні цих норм.
Зокрема, у статті 198 ЗК України визначено поняття кадастрової зйомки та вказано, що кадастрова зйомка передбачає погодження меж земельної ділянки з суміжними . власниками та землекористувачами.
Норма статті 50 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на час затвердження проекту землеустрою ОСОБА_4 мала такий зміст: «Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (677-2004-п) встановлюється Кабінетом Міністрів України». 
Отже, нормами , на які посилається відповідач, не встановлювалась обов`язковість складання та підписання акта погодження меж.
Покликання відповідача на порушення приписів пункту 3.12 Інструкції є неспроможними, оскільки цей нормативно-правовий акт набрав чинності з 01.01.2011, у той час як технічна документація ОСОБА_4 затверджена у жовтні 2010 року.
Аргументи апеляційної скарги про підробку документів, зловживання службовим становищем працівниками ТзОВ «Ковельгеодезія» виходять за межі позовних вимог тому апеляційним судом до уваги не беруться у межах розгляду даної справи.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у зустрічному позові, доводи апеляційної скарги про заподіяння відповідачу моральної шкоди немають правового значення.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди не відповідають фактичним обставинам справи, тому оскаржене рішення у цій частині та в частині розподілу судових витрат необхідно змінити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до положень підпункту б пункту 2 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України, апеляційний суд змінює розмір судових витрат, що належать стягненню з ОСОБА_3 .
Зокрема, стягненню з ОСОБА_3 підлягають судові витрати у розмірі 882 грн. 84 копійки, з яких 840.80 грн. судовий збір за вимогами немайнового характеру та 42 грн. 04 копійки пропорційно до відсотка задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
Керуючись статтями 367, 376, 382, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2021 року в даній справі в частині визначення розміру моральної шкоди та стягнення судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 грн. (п`ятсот гривень) на відшкодування моральної шкоди та 882 грн. 84 коп. (вісімсот вісімдесят дві гривні вісімдесят чотири копійки)судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий
Судді