Дата документу 12.08.2021 Справа № 317/724/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 317/724/21 
Провадження №22-ц/807/2680/21 
Головуючий в 1-й інстанції – Громова І.Б.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь основний борг в розмірі 5900,00 грн., пеню у розмірі 22184,00 грн., 24% річних у розмірі 729,33 грн., а загалом 28813,33 грн. та судові витрати. Позов обґрунтований тим, що 17.08.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу металопластикових виробів. Загальна сума договору 8900,00 грн. По договору була внесена передплата в розмірі 3000,00 грн. Відповідач отримав продукцію 29.08.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , про що є відмітка у транспортному листі (прийомному акті) з особистим підписом відповідача, тобто в строки, передбачені договором. Отже, відповідач повинен сплатити 5900,00 грн. основного боргу. 

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, факт укладання договору між сторонами у справі та сплата передплати у розмірі 3000,00 грн. підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем, а враховуючи вказані обставини заборгованість по основному зобов`язанню складає 5900,00 грн. Штрафні санкції за невиконання грошового зобов`язання складають 22913,33 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.08.2020 р. між ПП «Кириченко О.М.» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу металопластикових виробів. Копію зазначеного договору було надано суду разом з позовною заявою.

Відповідно до п. 2.2 Договору загальна сума замовлення з комплектуючими складає 8900,00 грн.

Згідно п. 2.4 Договору передплата складає не менше 50% від загальної суми договору та вноситься після укладення договору. Залишок суми сплачується покупцем за фактом прибуття виробу за адресою покупця.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що твердження позивача стосовно того, що ОСОБА_2 була внесена переплата у розмірі 3000 грн., не містять жодного підтвердження. Вказана сума не відповідає вимогам п. 2.4 договору купівлі-продажу від 17.08.2020 р., оскільки сума передплати має складати не менше 50 відсотків загальної вартості замовлення, що у даному випадку мала б становити не менше 4450,00 грн. (8900,00 грн. / 2= 4450 грн.). Тому, немає підтверджень стосовно того, що сума основного боргу становить 5900,00 грн., оскільки зазначена сума була отримана позивачем шляхом віднімання суми передплати від суми основної вартості договору. Позивачем не надано доказів проведення розрахунків, не надано прибуткових ордерів, платіжних доручень, фіскальних чеків, інших законних підтверджень проведення оплати.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

17.08.2020 р. між ПП «Кириченко О.М.» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу металопластикових виробів.

Відповідно до п. 2.2 Договору загальна сума замовлення з комплектуючими складає 8900,00 грн.

Згідно п. 2.4 Договору передплата складає не менше 50% від загальної суми договору та вноситься після укладення договору. Залишок суми сплачується покупцем за фактом прибуття виробу за адресою покупця.

Пункт 2.5 Договору передбачає, що поставка продукції покупцю належної якості та у встановлені строки підтверджується його підписом в акті приймання-передачі виконаних робіт або в шляховому листі (або інших супровідних документах).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів фінансових розрахунків між сторонами, тому як вірно вказав суд першої інстанції неможливо встановити суму внесеної переплати, та залишок несплаченої вартості товару, якщо такий залишок був.

Крім того, відповідно до умов договору несплачена частина вартості металопластикового виробу повинна була бути внесена покупцем по факту прибуття товару за адресою покупця. 

Приймальний акт (а.с.10) містить відомості про замовника, номер замовлення, який співпадає з номером вказаним у договорі купівлі-продажу, адресу доставки, перелік товарів, що доставляються, підпис отримувача. 

Доказів несплати відповідачем залишку вартості товару при доставці у відповідності до умов договору матеріали справи не містять. 

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 серпня 2021 року

Головуючий, суддя-доповідач                                                С.В. Кухар

Судді:                                                                         О.В. Крилова

О.З. Поляков