ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року	Львів	Справа № 380/3508/21 пров. № А/857/10637/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                                  Затолочного В.С.,
суддів:                                                            Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі №   380/3508/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Качур Р.П. у м. Львів Львівської області 18 травня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження, дата складення повного тексту рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовною заявою до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (надалі також – ЗРУ ДПС, відповідач), у якій з урахуванням ухвали про роз`єднання позовних вимог просив суд:
- визнати протиправними дії ЗРУ ДПС (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2008-2018 років в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача з урахуванням виплачених сум надбавки за кваліфікацію з січня 2008 року по листопад 2011 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (надалі також – Постанова № 1294): 1 класна кваліфікація - 8 відсотків посадового окладу, з грудня 2011 року по лютий 2018 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до Постанови № 1294: класна кваліфікація «Майстер» - 11 відсотків посадового окладу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу надбавки за кваліфікацію за період з липня 2008 року по лютий 2018 року в розмірі 50% законодавчо встановленого розміру.
Зобов`язано ЗРУ ДПС здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію в розмірах, визначених у додатку № 25 до Постанови № 1294 за період з липня 2008 року по листопад 2011 року (1-й клас) - 8% посадового окладу; за період з грудня 2011 року по лютий 2018 року (клас майстра) - 11% посадового окладу, ураховуючи раніше виплачені кошти.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для вирішення спору, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог наводячи окремі норми матеріального права та обставини справа вказує, що ухвалюючи судове рішення від 18.05.2021 суд першої інстанції не з`ясував участь ЗРУ ДПС (через призму його компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування регіонального управління) у застосуванні обмежень при виплаті надбавки за класну кваліфікацію передбачених наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про виконання бюджету», «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України» та Постановою №1294.
Також вважає, що ОСОБА_1 не надав суду переконливих доказів, а суд першої інстанції не здійснив юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи та доводів відповідача щодо нарахованої та виплаченої позивачу надбавки за класну кваліфікацію в повному обсязі протягом спірного періоду.
Зауважує, що щорічні накази Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про виконання бюджету», «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України», які були чинними на час виникнення спірних правовідносин є розпорядчими документами, які щорічно впорядковували виплату додаткових видів грошового забезпечення та були обов`язкові до виконання ЗРУ ДПС, як розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня по відношенню до Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно з положеннями статті 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Західному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України.
Наказом начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» № 365-ОС від 12.08.2019 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» № 369-ос від 14.08.2019 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 30.09.2019.
Із долучених до матеріалів справи особистих карток грошового забезпечення та заробітної плати позивача судом першої інстанції встановлено, що останньому в період з січня 2008 року по листопад 2011 року виплачувалася надбавка за присвоєну кваліфікацію 1-й клас, а у період з грудня 2011 по лютий 2018 року - за класну кваліфікацію «Майстер».
Позивач вважає, що на час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідач здійснював виплату вказаної надбавки у розмірі лише 50 відсотків законодавчо встановленого, відтак він звернувся до суду із цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно нараховував та виплачував позивачу надбавку за кваліфікацію за період з липня 2008 року по лютий 2018 року в розмірі 50% законодавчо встановленого розміру.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне. 
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому необхідно керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»).
В силу вимог частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі також- Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 з наступними змінами та доповненнями (надалі також – Положення № 1115/2009), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання (абзац 2 пункту 292 Положення № 1115/2009).
Постановою № 1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.
Згідно з пунктом 7 Постанови № 1294 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
Слід зазначити, що пунктом 2 Постанови № 1294 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи), а пунктом 11 зазначеної постанови надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (до яких віднесено й Міністерство оборони) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України Адміністрація державної прикордонної служби України затвердила Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 (надалі також – Інструкція № 425).
Згідно з підпунктом 3.13.1 вказаної Інструкції особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.
З аналізу пункту 7 Постанови № 1294 слідує, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції наголошує, що додаткові види грошового забезпечення, визначені додатками 25-28 Постанови № 1294, зокрема надбавка за кваліфікацію, впорядковано Інструкцією № 425 на виконання Постанови № 1294.
З огляду на зазначене, з часу упорядкування виплати додаткових видів грошового забезпечення у відповідача були відсутні підстави для виплати таких з урахування пункту 7 Постанови № 1294,тобто у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.
Вказане узгоджується із правовими висновками щодо застосування норм права, викладеними Верховним Судом у постанові від 31.01.2018 у справі № 808/8403/13-а, які в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.
На підставі викладеного суд відхиляє доводи відповідача щодо нарахування та виплати позивачу надбавки за класну кваліфікацію в повному обсязі протягом спірного періоду.
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо виплати надбавки за кваліфікацію в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, відповідач зазначає про накази Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про виконання бюджету», «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України», які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, є розпорядчими документами, які щорічно впорядковували виплату додаткових видів грошового забезпечення та були обов`язкові до виконання ЗРУ ДПС, як розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня по відношенню до Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Частиною третьою статті 7 КАС України встановлені засади пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, а тому у цих правовідносин застосуванню підлягають не зазначені відповідачем відомчі внутрішні накази, а положення частини першої статті 9 Закону № 2011-XII з урахуванням Інструкції № 425, яка пройшла державну реєстрацію у встановленому порядку.
Апеляційний суд також зауважує, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, колегія суддів зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування надбавки за кваліфікацію у належному розмірі, що є предметом спору у цій справі.
Проте, відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого відбувається фінансування, кошти на надбавку за кваліфікацію у належному розмірі відсутні.
Натомість, відповідач у спірних правовідносинах допустив порушення принципу «належного врядування», з огляду на що негативні наслідки цього не можуть покладатися на позивача зважаючи на принцип «верховенства права».
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, сформульовану у постановах від 23.01.2020 року у справі № 820/330/18, від 16.07.2020 рову у справі №   820/5473/17, від 15.07.2020 року у справі № 750/6945/17, від 16.09.2020 року у справі №   826/14853/17, від 30.09.2020 року у справі № 539/1904/16-а, від 13.10.2020 року у справі №240/9504/19, є необґрунтованим, оскільки така визначає включення до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого здійснюється обчислення пенсії, щомісячної додаткової грошової винагороди, з якої утримувався єдиний внесок. 
Тобто зазначена правова позиція стосується застосування інших норм права для регулювання інших правовідносин за змістом та предметом, тому не спростовує висновків оскаржуваного судового рішення. щомісячна додаткова грошова винагорода, з якої утримувався єдиний внесок має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними. 
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 380/3508/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар