ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 вересня 2021 року           справа №360/4504/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т. Е., за участю представника позивача Гноєвого В.В., Пустовойтова Р.Ю., представника відповідача Білашової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Лугань" на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 р. у справі № 360/4504/20 (головуючий І інстанції І.В. Тихонов) за позовом Селянського (фермерського) господарства "Лугань" до Головного управління ДПС у Луганській області, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
                                                           ВСТАНОВИВ:
Селянське (фермерське) господарство "Лугань"  (надалі – позивач, СФГ «Лугань») звернулось до Луганського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Луганській області, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Луганській області від 24 вересня 2020 року №00000070705 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за порушення законодавства у сфері виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пальним.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року відмовлено в задоволені позовних вимог.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування правомірності свого рішення та не довів факт порушення статті 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” (далі - Закон №481/95-ВР) факт здійснення зберігання пального без наявності ліцензії, та взагалі не встановив рідину що була наявна на території СФГ. Також апелянт зазначає, що на сайті ДПС України 05.03.2021 розміщено посилання про тимчасове призупинення ДПС фактичних перевірок щодо зберігання пального. 
Апелянт, з посиланням на висновки Верховного Суд у подібних правовідносинах в постанові від 09 березня 2021 року у справі № 520/13143/19,  зазначив, що аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, суд у справі бере до уваги те, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.
Також апелянт посилається на не врахування судом положень ст.3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» якою встановлено мораторій на проведення перевірок органами і посадовими особами, уповноваженими законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності. 
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року замінено в адміністративній справі № 360/4504/20 відповідача - Головне управління ДПС у Луганській області (код ЄДРПОУ 43143746) на Головне управління ДПС у Луганській області (код ЄДРПОУ 44082150), як відокремлений підрозділ ДПС України.
Представники позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
28.08.2020 начальником ГУ ДПС у Луганській області було видано наказ №855 Про проведення фактичної перевірки  СФГ “Лугань” з 31 серпня 2020 року тривалістю не більше 10 діб з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань наявності ліцензій, відповідних дозвільних документів, вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (а.с.37).
Вищевказаний наказ про проведення перевірки, отримано та ознайомлено ОСОБА_1 , заступник СФГ “Лугань” від 31.08.2020 про що свідчить особистий підпис позивача (а.с.37 зв.бік).
Внаслідок проведеної перевірки відповідачем складено акт перевірки від 09.09.2020 за №0092/12/32/05/05/23486873/509 (а.с.38-40).
Вказаний акт перевірки отримано та ознайомлено заступника директора СФГ “Лугань”  Гноєвим В.С., який підписано 09.09.2020 без зауважень (а.с.40 зв.бік.).
З акту вбачається, що під час проведення перевірки  СФГ “Лугань” посадовими особами ГУ ДПС у Луганській області були досліджені документи, надані платником податків під час проведення перевірки, а саме: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти на списання дизельного палива, використаного для виробничих потреб СФГ “Лугань”, реєстри польових робіт, відомість руху дизельного палива за 2020 рік станом на 01.09.2020, а також проаналізовано інформацію бази даних “Єдине вікно подання електронної звітності”, Архіву електронної звітності, Єдиного реєстру акцизних накладних (акцизні накладні, зареєстровані в ЄРАН щодо постачання дизельного пального на адресу СФГ “Лугань”. Згідно наданих документів заступником СФГ “Лугань” Гноєвим В.С. та досліджених під час фактичної перевірки господарства позивача встановлено, що придбані важкі дистиляті (газойлі) СФГ “Лугань” надійшли на адресу позивача, залишок палива дизельного на початок 3 кварталу 2020 року становив 3 416 л, надійшло палива у кількості 32 600 л, списано 33 476 літрів. Залишок на кінець 3 кварталу 2020 року станом на 01.09.2020 склав 2 540 л, який не був використаний для виробничих потреб та зберігався на території СФГ “Лугань” без відповідної ліцензії.
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 31.08.2020, на час проведення перевірки на території СФГ “Лугань” за адресою: АДРЕСА_1 у кількості приблизно 4 т у ємності без відповідної ліцензії на зберігання. Вказані пояснення складені та підписані позивачем ОСОБА_1 без будь яких заперечень щодо встановлених обставин (а.с.41).
До акту також долучені та наявні в матеріалах справи фото здійснені під час проведення перевірки щодо зберігання пального без наявності відповідної ліцензії, а саме цистерни (а.с.42;43).
На підставі висновків акту перевірки, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №00000070705 від 24.09.2020 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 500 000,00 грн. у зв`язку  з встановленням  порушення позивачем вимог ст.15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пальним” зі змінами та доповненнями, а саме в частині здійснення зберігання пального без наявності дозвільного документа (а.с.45).
Підставою винесення податкового повідомлення-рішення стала відсутність ліцензії на право оптової торгівлі пальним або зберігання пального  СФГ “Лугань” на об`єкту перевірки.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача та доведеності вчинення позивачем порушення вимог ст.15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пальним”.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Стосовно питання дотримання відповідачем порядку проведення перевірки, суд зазначає наступне.
З наказу про проведення фактичної перевірки вбачається, що підставою для проведення фактичної перевірки відносно позивача зазначені пп 80.2.2 та 80.2.5 п. 80.2  ст. 80 ПК України, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, з метою забезпечення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання вимог законодавства, що регулює виробництво та обіг підакцизних товарів, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів. 
Згідно із підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За положенням п. 80.1 ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Так, для прийняття рішення контролюючого органу щодо проведення фактичної перевірки на підставі підпункту  80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України законодавцем чітко передбачено підстави для проведення податкового контролю.
Відповідно до пп 80.2.5 п. 80.2  ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: 
-у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (пп.80.2.5).
Отже, законодавством закріплена обов`язковість наявності у податкового органу та/або отримання ним в установленому законодавством порядку відповідної інформації визначеної в пп. 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України про порушення платником податків, щодо якого здійснюється перевірка, вимог законодавства. 
Проте, статтею 19-1 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: 19-1.1.16 - здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; 19-1.1.4 здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.
Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. 
В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).
Отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства для призначення фактичної перевірки необхідно в частині проведення контролю за виробництвом, обліком, зберіганням та транспортуванням спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків. 
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №810/1394/16, від 22 квітня 2021 року від справа № 805/3809/16-а, від 29 липня 2021 року у справі №815/6864/16.
Отже, суд зазначає, що положення  пп. 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.
Таким чином, відповідач мав право проводити фактичну перевірку на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Відповідно до п. 80.7 статті 80 ПК України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Відповідно до п.  80.10 статті 80 ПК України, порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
За положенням п. 86.5 ст.86 ПК України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.
У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції
Здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки, як юридичного факту, у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.
Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.
З огляду на викладене, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України  та законами України. Дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, є  обов`язковою умовою  для  проведення перевірки та реалізації її наслідків.
Суд зазначає, що акт перевірки, отриманий в результаті фактичної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених  Кодексом адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки, на підставі висновків акта перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.
Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 16 лютого 2016 року (справа №826/12651/14), від 27 січня 2015 року (справа №21-425а14) та у постанові Верховного Суду від 17 березня 2018 року (справа N1570/7146/12), від 24 жовтня 2018 року (справа №808/1746/15), від 18 грудня 2018 року (справа №805/406/17-а), від 20 вересня 2019 року (справа №0340/1931/18)
Відповідно до п. 80.5 ст. 80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із ст. 81 Податкового кодексу України.
За вимогами п. 81.1 та 81.2 ст. 81 ПК України, відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Отже, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання щодо необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. 
Зважаючи на викладене, суд звертає увагу, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.
Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді буде суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Натомість, позов платника податків, спрямований на оскарження рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 803/990/15-a, від 29.03.2019 у справі №805/3449/18-а, від 24.01.2019 у справі №826/13963. 
Разом з цим, як зазначив Верховний Суд в постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Матеріали справи свідчать, що представнику позивача було вручено наказ та направлення, та ознайомлено із підставами перевірки. За результатами перевірки складено акт, який підписано позивачем без зауважень.
Отже, допуск посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки відбувся, а відповідачем було дотримано вимоги законодавства.
Суд не приймає посилання позивача щодо протиправності проведення фактичної перевірки в період дії мораторію встановленого на підставі вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019)» від 17 березня 2020 року № 533-ІХ (далі - Закон № 533) з наступних підстав.
Положення  Закону № 1669 є несприйнятними як підстава правового регулювання спірних правовідносин, з огляду на системний аналіз статей  1,  5,  7 ПК України, за якими серед загальних засад встановлення податків і зборів пунктом 7.3 статті 7 передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього  Кодексу  та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Стаття 2 ПК України  встановлює, що зміна положень цього  Кодексу  може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього  Кодексу.
Оскільки норми даного закону не відповідають встановленим  Податковим кодексом України  засадам, їх положення не можуть застосовуватись у межах спірних відносин.    
Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у судовій постанові    від 10 квітня 2018 року    у справі № 805/2210/17-а.
Крім того, за положенням статті 3  Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” від 02.09.2014 № 1669-VІІ, органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877).
Відповідно до статті 1 Закону № 877 державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища
Відповідно до статті 2 Закону № 877 (в редакції, чинній на час проведення перевірки) дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, податкового контролю, митного контролю, державного експортного контролю (крім здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами космічної діяльності України приватної форми власності законодавства про космічну діяльність в Україні), контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення, державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг, державного ринкового нагляду та контролю нехарчової продукції.
Аналізуючи вказані норми чинного законодавства суд дійшов висновку, що позивач не є тим суб`єктом господарювання щодо якого Законом № 1669 встановлено заборону (мораторій) податковим органам проводити планові та позапланові перевірки.
За положенням п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України ( в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020; із змінами, внесеними згідно із Законом № 591-IX від 13.05.2020), установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім, зокрема, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.
Отже, мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на час дії карантину не розповсюджується на перевірку проведену в межах спірних правовідносин.
Щодо посилання на заборону застосування штрафних санкцій під час дії карантину колегія суддів вважає їх неприйнятними, оскільки 17 березня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019)», яким підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., №№ 13-17, ст. 112) доповнено пунктом 52-1 такого змісту: «За порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року, штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення правил обліку, виробництва та обігу пального або спирту етилового на акцизних складах, що застосовуються на загальних підставах; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати».
30 березня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)» (далі Закон № 540), який набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Вказаним Законом, зокрема, уточнено п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу України та визначено виключний перелік порушень, щодо яких не зупиняється застосування штрафних санкцій у період дії карантину, та зазначено, що заборона на застосування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року, не розповсюджується на застосування штрафних санкції за порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку.
Отже, на позивача не розповсюджуються вищевказаний мораторій.
Досліджуючи правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ратифікованим виноградним, спиртом етиловим ратифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP (далі – Закон № 481/95-BP).
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 481/95-BP, ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;
місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;
зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.
Відповідно до частин 1, 8 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництву і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону № 481/95-BP, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.
Відповідно до пункту 2 та 3 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (далі – Порядок), фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". 
До суб`єктів підприємницької діяльності, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених Законом.
Згідно п. 5 Порядку, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів встановлено Інструкцією №281, яка поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів та вимоги якої є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).
Відповідно до підпункту 6.1 Інструкції №281, на всіх   підприємствах ведеться   облік   нафти   і нафтопродуктів  із  записом  у   журналі   реєстрації   проведення вимірювань  нафтопродуктів  (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних  регістрах  складського  обліку) для   кожного   резервуара   з  відображенням  усіх  технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.
Для підприємств,   укомплектованих   для  зберігання  світлих нафтопродуктів винятково  резервуарами  місткістю  до  100  куб.м, ведення   обліку   для   кожного  резервуара  не  є  обов`язковим. Відображення   технологічних   операцій   ведеться   за    марками нафтопродукту.
Сторінки журналу  нумеруються,  шнуруються   і   скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства (організації). 
Відповідно до пп.10.2.6 пп.10.2 п. 10 і пп.10.3.2.1 пп.10.3.2 пп.10.3 п.10  Інструкції нафтопродукти повинні бути прийняті в резервуари за їх марками та видами (дизельне паливо за масовою часткою сірки).
Відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою № 16-НП  (додаток 16).
Отже, положеннями Інструкції № 281/171/578/155 не передбачено відпуск (відвантаження) нафтопродуктів з автоцистерни безпосередньо в топливні баки транспортних засобів. 
За змістом положень указаної Інструкції таке відвантаження з автоцистерни відбувається безпосередньо в спеціальні резервуари.
За положенням п. 14.1-14.4  Інструкції №281, під  час  приймання,  зберігання  та  відпуску  нафти  і нафтопродуктів  керівник  підприємства   та   головний   бухгалтер здійснюють  контроль  за  дотриманням  матеріально відповідальними особами  вимог  цієї   Інструкції   та   забезпечують:   своєчасне оформлення документів руху нафти та нафтопродуктів;  збереження їх кількості  і  якості;  відображення  їх  руху  за   бухгалтерським обліком;  своєчасне  вжиття  заходів  щодо  попередження псування, втрат,  нестач та розкрадання нафти  та  нафтопродуктів,  а  також створення необхідних умов для їх зберігання.
Для  чіткої  регламентації  роботи  відповідальних осіб, контролю за своєчасним виконанням ними своїх посадових  обов`язків та  інших  технологічних  і  організаційних операцій,  а також для своєчасного оформлення первинних документів  та  передання  їх  до бухгалтерської  служби  підприємства  головний бухгалтер розробляє графіки документообігу.  У графіках зазначається,  у який  термін, ким  оформлюються  і  підписуються  первинні  документи,  у  якому порядку  вони   здаються   до   бухгалтерської   служби.   Графіки затверджуються  керівником  підприємства  та  є  обов`язковими для виконання всіма відповідальними особами. 
Облік нафти і нафтопродуктів у  фізичних  величинах  (за об`ємом, масою) ведеться безпосередньо матеріально відповідальними особами,  а  бухгалтерська   служба   підприємства   здійснює   їх кількісно-грошовий облік. 
Матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та  нафтопродуктів  у  товарній книзі  кількісного  руху  нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток  34),  у  якій   зазначаються   надходження   і   відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.
Для посилення  контролю  за  станом  приймання,   зберігання, відпуску   та   обліку   нафти   та   нафтопродуктів   матеріально відповідальні особи  ведуть  журнал  обліку  надходження  нафти  і нафтопродуктів  за  формою  N  6-НП  і  журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП.
Для підприємств,   укомплектованих   для  зберігання  світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 куб.м, ведення обліку для   кожного   резервуара   не   є   обов`язковим.   Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту. 
Відповідно до підпункту 14.7, 14.9-14.10 Інструкції №281, для оперативного  контролювання  за  наявністю  нафти  і нафтопродуктів   у   резервуарах,   з  яких  здійснювався  відпуск нафтопродуктів,   матеріально    відповідальні    особи    повинні здійснювати  вимірювання кількості нафтопродуктів щодоби,  у інших резервуарах - за встановленим на підприємстві порядком.
Якщо в   результаті   перевірки   між  обліковим  залишком  і фактичним залишком нафти і  нафтопродуктів  виявлені  розбіжності, які  перевищують  норми природних втрат ( v0040400-86 ) та границі відносної похибки  вимірювання,  матеріально  відповідальна  особа повинна  письмово  повідомити  про  це  керівника підприємства для прийняття рішення з визначення причин розбіжності.  У разі потреби керівник  підприємства  своїм  розпорядженням  призначає вибіркову інвентаризацію. 
Усі первинні документи матеріально  відповідальні  особи здають   до   бухгалтерської   служби  підприємства  за  реєстрами (відомостями) та підписами. Реєстри (відомості) складаються у двох примірниках. У реєстрі мають відображатись дані: дата складання реєстру; назва і номер документа; найменування, марка і вид нафти або нафтопродукту; кількість відпущених нафти і нафтопродуктів в одиницях маси.
На відпущені  нафту   і   нафтопродукти,   що   не   належать підприємству,  матеріально  відповідальні  особи складають реєстри (відомості) окремо на кожного власника нафти або нафтопродукту. 
Первинні документи приймаються  бухгалтерською  службою підприємства  від  матеріально  відповідальних  осіб  за реєстрами (відомостями)  і  підписами,   перевіряються   і   групуються   за постачальниками і споживачами. 
Відповідно до матеріалів справи, підставою для застосування фінансових санкцій слугував акт перевірки, яким встановлено факт та обставини зберігання пального, без наявності ліцензії. 
Зі змісту акту вбачається, що факт наявності зберігання пального підтверджується наданими позивачем первинними документами бухгалтерського обліку згідно яких придбані важкі дистиляті (газойлі) СФГ “Лугань” надійшли на адресу позивача, залишок на кінець 3 кварталу 2020 року станом на 01.09.2020 склав 2 540 л, який не був використаний для виробничих потреб (списаний), отже, зберігався на території СФГ “Лугань” без відповідної ліцензії.
Також, про зберігання пального без ліцензії зазначено в доданих до акту письмових поясненнях заступника СФГ «Лугань» та фотознімками резервуару. 
Доказів які б спростовували вказані обставини апелянтом не надано.
Отже, матеріали справи підтверджують факт зберігання пального без відповідної ліцензії.
Стосовно посилання позивача на постанову Новопсковського районного суду Луганської області від 15.12.2020 у справі № 942/1363/20, суд зазначає, що зазначеним судовим рішення провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тобто, судом документи ат підстави порушення вимог законодавства не досліджувались і не враховувались під час розгляду справи, отже не є належним доказом відсутності що підтверджує відсутність складу порушення в діях позивача. Крім того, предметом зазначеної справи було наявність або відсутність у діях вказаної особи складу адміністративного правопорушення, а не порушення збоку юридичної особи.
Суд не приймає посилання позивача на відсутність повноважень ОСОБА_1 діяти від імені СФГ «Лугань», підписувати документи тощо, оскільки вказана особа є засновником господарства та відповідно до статуту є вищим органом управління права якого не обмежені статутом. Оскільки вказана особа є засновником, вона повноважна бути присутнім під час проведення перевірки та підписувати відповідні документи контролюючого органу.
Щодо посилання апелянта на необхідність виклику свідків, показання яких можуть мати значення для вирішення спірних правовідносин та спростовують посилання відповідача на зберігання пального позивачем, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази та інформація у тому числі надана позивачем до перевірки є достатньою для встановлення відповідних обставин. Крім того, апелянт не наводить обґрунтувань яким чином вказані обставини спростовують документально встановлені відповідачем обставини на підставі самостійно поданих позивачем документів.
Стосовно посилання апелянта на необхідність витребування доказів від Голови Всеукраїнського конгресу фермерів, голови об`єднання «Агро-Продовольча Рада» Івана Слободяника  та ДПС України, а саме висловлення офіційної правової позиції щодо законності складання ППР, та її наслідки зараз та після до внесення змін до Закону №481, та з питання тимчасово призупинення ДПС фактичних перевірок щодо зберігання пального, суд зазнане, що рішення суду може ґрунтуватися лише на належних і допустимих доказах, вказана позивачем правова позиція та пояснення не можуть містити будь-яких даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів) які досліджуються судом у вказаній справі. 
Щодо посилання апелянта на розміщення на сайті ДПС України 05.03.2021 посилання про тимчасове призупинення ДПС фактичних перевірок щодо зберігання пального, суд зазначає, що оголошення в розумінні положень норм чинного законодавства не є нормативним актом. Крім того, вказане не скасовує право податкового органу у разі наявності обставин здійснювати передбачені законодавством перевірки. Крім того, суд звертає увагу, що перевірка була здійсненна у вересні 2020 року
Посилання апелянта на  висновки Верховного Суд у подібних правовідносинах в постанові від 09 березня 2021 року у справі № 520/13143/19, є помилковим, оскільки обставини та підставі у вказаному рішеннях є відмінними від спірних правовідносин, а саме фактичною підставою прийняття податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу про те, що 1 липня 2019 року позивач реалізовував пальне без відповідної ліцензії. Судами встановлено, що Головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати ліцензії суб`єктам господарювання, починаючи з 1 липня 2019 року. Отже, суди встановили, що фактично отримати ліцензію для здійснення оптової торгівлі пальним можливо було не раніше 1 липня 2019 року, що є днем  набрання чинності нормами Закону №  2628-VІІІ (щодо ліцензування, у тому числі й щодо відповідальності за торгівлю пальним без ліцензії) так  і Постановою Кабінету Міністрів України №545. Ураховуючи наведене, затримка в отриманні ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю нормативно визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом №2628-VIII - 1 липня 2019 року. Наведене спростовує правомірність підходу Відповідача щодо покладення на Позивача відповідальності за реалізацію пального без відповідної ліцензії саме 1 липня 2019 року,  тобто в перший день, в який законодавець надав  можливість отримати таку ліцензію.
У цій справі яка розглядається судом, порушення вимог щодо зберігання пального без ліцензії відбулось у серпні 2020 року, тобто через рік після прийняття відповідних змін до законодавства, тобто у позивача було достатньо часу для тримання відповідної ліцензії.
Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                              ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Лугань" на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 р. у справі № 360/4504/20  - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 р. у справі № 360/4504/20   - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 08 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                      Е.Г.Казначеєв

Судді                                                                                         А.А. Блохін

                                                                                                  Г.М. Міронова