Справа № 307/3333/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        21 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        ФАЗИКОШ Г.В., МАЦУНИЧА М.В.
за участю секретаря                БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/3333/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Тячівська державна нотаріальна контора, про усунення від права спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 4 листопада 2020 року, повний текст якого складено 4 листопада 2020 року, головуючий суддя Ніточко В.В., -
встановив:
Позивачка ОСОБА_1 25.10.2019 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мотивуючи таким.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_4 , яка до смерті проживала в АДРЕСА_1 . Протягом останнього року життя ОСОБА_4 важко хворіла, мала хронічний гепатит форми «В», цироз печінки, а відтак потребувала сторонньої допомоги. Позивачка та за її дорученням сусіди займалися доглядом та утримання ОСОБА_4 , постійно ходили до магазину за продуктами та убезпечували її від придбання спиртного. У будинку за місцем проживання ОСОБА_4 за останній рік її життя не було алкогольних напоїв.
Однак, протягом останнього тижня життя ОСОБА_4 разом із нею стали проживати відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які змінили замки на дверцятах огорожі, на дверях будинку, обмежили сусідів, у котрих були запасні ключі від будинку, у вільному доступі до ОСОБА_4 і практично весь цей період активно постачали їй алкогольні напої.
У понеділок 22.09.2014 сусіди посварившись із відповідачами насильно зайшли у двір та будинок провідати ОСОБА_4 , яка перебувала в ліжку в стані сильного алкогольного сп`яніння та просила ще спиртного. Сусіди навмисно заглянули до холодильника ОСОБА_4 і крім незначної кількості продуктів побачили дві пляшки горілки. Коли відповідачів спитали, для чого горілка, ті відповіли, що ОСОБА_4 сильно просить горілки і що вони їй періодично наливали.
23.09.2014 сусіди бачили як до будинку ОСОБА_4 відповідачі привели нотаріуса і коли той пішов, вони знову пішли в будинок і побачили її в ліжку в стані алкогольного сп`яніння. Коли ОСОБА_4 спитали, що вона підписувала, то остання не зовсім зрозуміло це пояснила, проте, з її пояснень вони частково зрозуміли, що племінник їй надіслав гроші і їх необхідно зняти, для чого вона підписала доручення, а також підписала якісь документи щодо прийняття спадщини після смерті свого сина, котрий помер за чотири місяці до цієї події. Коли її спитали чи не переписувала вона майно на когось, то вона відповіла, що нічого такого не підписувала.
У п`ятницю 26.09.2014 до ОСОБА_4 навідалася дільничний лікар, яку відповідачі не пустили у будинок, вказуючи, що самі лікують ОСОБА_4 . Натомість лікарка заявила, що ОСОБА_4 необхідно негайно госпіталізувати. Відповідачі пообіцяли це зробити, про те лише у понеділок, 29.09.2014, доставили її в лікарню, де її вже неможливо було врятувати через ускладнення хронічної хвороби, спричинене вживанням алкогольних напоїв. Через день ОСОБА_4 померла. Цьому сприяло й навмисне затягування відповідачів з госпіталізацією ОСОБА_4 .
З цього приводу позивачка зверталася до органів внутрішніх справ, проте, там здійснили поверхову перевірку, отримали у відповідачів копії документів і заповіту, нібито підписаного ОСОБА_4 . Копії цих документів позивачка отримала, ознайомлюючись із висновком, складеним за її зверненням.
Враховуючи викладені обставини, позивачка як рідна сестра ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки у відповідності до ст. 1262 ЦК України за відсутності спадкоємців першої черги за законом вона належить до другої черги спадкоємців за законом.
Відповідно до ст. 1224 ч. 5 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вважає, що відповідачі не тільки ухилялися від надання ОСОБА_4 допомоги, але і свідомо вчиняли дії, спрямовані на заподіяння шкоди її здоров`ю та життю.
За наведених умов позивачка вправі вимагати усунення відповідачів від права на спадкування за ОСОБА_4 .
Посилаючись на ці обставини, позивачка ОСОБА_1 просила усунути ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від права на спадкування у спадщині, що залишилися після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тячівського районного суду від 04.11.2020 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його безпідставності та недоведеності передусім враховуючи, що за приписами ст. 1224 ч. 5 ЦК України за відповідних умов може мати місце усунення особи від права на спадкування за законом, тоді як відповідачі з спадкоємцями за чинним заповітом. Крім того, не були доведені й фактичні підстави для усунення відповідачів від права на спадкування.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Човганин М.І., оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.
Суд першої інстанції не дав оцінки наявним у справі доказам, зокрема, показання свідків, якими було доведено як перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані, так і ухилення відповідачів від надання допомоги їй та споювання її.
Пред`являючи позов, позивачка помилково послалася на частину 5 статті 1224 ЦК України, відповідно до якої за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Натомість дійсні підстави для усунення відповідачів від спадкування передбачені частиною 2 статті 1224 ЦК України, відповідно до якої не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.
Тому з урахуванням доведеності позовних вимог суд самостійно повинен був застосувати ці норми закону та задовольнити позов.
Сторона просить рішення суду скасувати, позов – задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вказують на її необґрунтованість, просять залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначають, зокрема, про безпідставність посилання позивачки на начебто помилку щодо підстав позову, оскільки такий був пред`явлений і вмотивований саме про усунення від спадкування з фактичних підстав, указаних в ст. 1224 ч. 5 ЦК України, та не змінювався протягом усього часу розгляду справи судом. Крім того, ОСОБА_1 оспорювала в суді заповіт ОСОБА_4 на ім`я відповідачів і судом цей заповіт був визнаний законним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Човганина М.І., який апеляцію підтримав, відповідача ОСОБА_2 та представника відповідачів адвоката Пазини О.В., які скаргу не визнали, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог, з наведених ним підстав, на підставі доказів, поданих учасниками справи; апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; апеляційним судом не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

За приписами ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п.п. 2, 4, 5, 11, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:
основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами;
кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;
сторони на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законом, конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються.

Таким чином, особа, права якої порушені, може звернутися до суду по захист своїх прав не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом чи договором, правомірній вимозі позивача відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо спадкування в редакції, чинній на час їх виникнення.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивачки ОСОБА_4 , яка проживала в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 5-9 та ін.). До смерті ОСОБА_4 хворіла, мала основний діагноз «цироз печінки», супутні діагнози «хронічний гепатит «В»» та інші (а.с. 13-26).

02.10.2014 ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І. заяву за реєстровим № 5112 про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , була заведена спадкова справа № 20/2014 (а.с. 7, 8).

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 виходила з того, що її сестра ОСОБА_4 до смерті важко хворіла, перебувала в безпорадному стані, потребувала лікування та сторонньої допомоги, вживання алкогольних напоїв для неї було недопустимим, доглядом сестри займалася позивачка, допомагали в цьому й сусіди. Однак в останній тиждень життя ОСОБА_4 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично унеможливили доступ позивачки та сусідів до ОСОБА_4 , взяли останню під свій контроль, давали їй алкогольні напої, у цей же час ОСОБА_4 відвідав нотаріус, вона підписала якісь документи. Після відвідання ОСОБА_4 дільничним лікарем її госпіталізували і в лікарні вона ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Дії відповідачів зі споювання ОСОБА_4 та із затягування її госпіталізації сприяли смерті ОСОБА_4 . Звернення позивачки з цього приводу до правоохоронних органі було безрезультатним.

Рішенням Тячівського районного суду від 15.05.2019 у справі № 307/4363/14-ц (а.с. 85-95), залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 30.09.2019 і постановою Верховного Суду від 14.12.2020 (а.с. 238-241), відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним і встановлено, зокрема, що 23.09.2014 ОСОБА_4 склала заповіт, що був посвідчений за місцем її проживання приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Дуйчак Т.А. за реєстровим № 3-1873, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Із цих судових рішень випливає, серед іншого, що ОСОБА_1 пред`являла позов про визнання заповіту недійсним у тому числі з тих самих підстав щодо обставин життя та стану ОСОБА_4 (захворювання, обставини догляду за нею, дії відповідачів, відвідини нотаріусом і лікарем, госпіталізація тощо), з яких пред`являвся і позов, що розглядається. Крім того, ставила питання про недійсність заповіту через порушення волевиявлення заповідача, підроблення його підпису на заповіті, порушення порядку посвідчення заповіту.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.ст. 1216, 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 - 1265 ЦК України (ст. 1223 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Отже, спадкування за законом має місце, оскільки не змінене заповітом.

Відповідно до ст. 1224 ч. 5 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тобто, ці норми закону застосовуються тільки до спадкування за законом, що є визначальною умовою, з якою лише й пов`язуються вказані фактичні підстави для усунення від права на спадкування.

Питання чинності заповіту ОСОБА_4 від 23.09.2014 розв`язані судовими рішеннями в справі № 307/4363/14-ц, якими дана оцінка підставам, що з них був пред`явлений позов, доказам, якими він обґрунтовувався, волевиявленню спадкодавця та порядку посвідчення заповіту.

Беручи до уваги, що спадкування всього майна ОСОБА_4 після її смерті мало місце за заповітом, складеним на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивачка ОСОБА_1 не мала підстав для пред`явлення до них вимоги про усунення від права на спадкування в порядку, передбаченому ст. 1224 ч. 5 ЦК України. Зазначене є достатньою підставою для відмови в позові, що правильно встановив суд першої інстанції. За встановлених обставин підстави для усунення від права на спадкування, на які посилалася позивачка, значення не мають, утім, і такі не можна визнати доведеними.

Міркування позивачки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що в позовній заяві вона начебто помилково послалася на частину 5 статті 1224 ЦК України, а дійсні підстави для усунення відповідачів від спадкування передбачені частиною 2 статті 1224 ЦК України і суд з урахуванням доведеності позовних вимог самостійно повинен був застосувати ці норми закону та задовольнити позов, є маніпулятивною та недопустимою спробою змінити фактичні та правові підстави позову на стадії апеляційного розгляду справи.

Згідно з нормами ст. 1224 ч. 2 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Ці положення закону передбачають цілком інші фактичні підстави для їх застосування, які пов`язуються з умисним перешкоджанням зацікавленими в отриманні спадщини (збільшенні своєї частки в спадковому майні) особами спадкодавцеві скласти, змінити чи скасувати заповіт.

Із таких фактичних, а також правових підстав позов про усунення відповідачів від права на спадкування не пред`являвся, натомість із посиланням на правові підстави, передбачені ст. 1224 ч. 5 ЦК України, пред`являвся та був умотивований саме відповідними цим нормам матеріального права фактичними підставами, обставинами, за наявності яких позивачка просила усунути відповідачів від права на спадкування. Понад те, фактичні обставини, з якими пов`язується можливість застосування положень ст. 1224 ч. 2 ЦК України, суперечать тим, які мають місце в справі та з яких був пред`явлений позов.

Оцінюючи фактичні підстави та обставини, з яких пред`явлений відповідний позов, суд не позбавлений права самостійно застосувати норму права, яка відповідає вказаним підставам, характеру і суті спірних правовідносин, пред`явленим із указаних підстав вимогам, якщо позивач помилково, неточно послався на норми матеріального права. Однак, суд не вправі замість позивача визначати фактичні підстави позову, конкретні факти і обставини, з яких пред`явлені сформульовані позивачем вимоги, позаяк це суперечить принципу диспозитивності цивільного процесу та порушує права як позивача, так і право відповідача на захист від пред`явленого з визначених саме позивачем підстав позову.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України необґрунтовану апеляцію, яка законності рішення суду не спростовує, слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 4 листопада 2020 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 4 серпня 2021 року.

Судді