Ухвала
Іменем України
20 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 552/1764/20
провадження № 61-13083ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Полтави від 22 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко Ольга Вікторівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем за законом,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом,в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 із ОСОБА_1 з січня 2014 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . та визнати ОСОБА_1 , визнати спадкоємцем за законом разом з ОСОБА_2 .
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй майно. 
Близько шести років тому, позивач переїхала до ОСОБА_3 в будинок та проживала разом з нею однією сім`єю, допомагала по господарству. За час проживання разом з померлою ніхто з родичів ніколи не з`являвся та не надавав допомогу, яку вона дійсно потребувала.
Вказувала, що вона з померлою була пов`язана спільним побутом, існували взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, спільне харчування, участь у спільних витратах на утримання житла.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2021 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших підстав.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на їх підтвердження.
02 серпня 2021 року  ОСОБА_1 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просила рішення Київського районного суду міста Полтави від 22 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові Верховного Суду: від 28 жовтня 2020 року в справі № 523/18181/18, від 20 жовтня 2020 року в справі № 756/536/19, 
від 15 жовтня 2020 року в справі № 759/14004/15-ц, від 15 жовтня 2020 року в справі № 157/398/15-ц, від13 жовтня 2020 в справі №161/4641/17, від 20 жовтня 2020 року в справі № 213/112/19, від 12 жовтня 2020 в справі № 585/2958/17, від 12 жовтня 2020 року в справі № 521/7401/15, від 09 жовтня 2020 року в справі № 161/7515/15-ц.
Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, а саме суди не дослідили зібрані у справі докази та суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про відкладення розгляду справи.
Касаційна скарга мотивована доведеністю позовних вимог та необґрунтованістю судових рішень.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову 
у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 16 листопада 2019 року Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.
Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для набуття права на спадкування за законом на підставі зазначеної статті необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.
Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона з померлою проживала однією сім`єю понад п`ять років.
Також встановлено, що ОСОБА_3 отримувала з квітня 2008 року по листопад 2019 року пенсію, працювала в Колективному підприємстві «Краса і Мода» перукарем, отримувала заробітну плату і була звільнена з роботи 13 лютого 2019 року та отримувала кошти від оренди квартири АДРЕСА_2 , самостійно сплачувала за комунальні послуги.
Вказані обставини спростовують доводи позивача про те, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ОСОБА_3 , яка через похилий вік та хворобу була у безпорадному стані.
Той факт, що позивач опікувалась ОСОБА_3 , та уклала 15 травня 2019 року договір з ОСОБА_4 з надання послуг по догляду за ОСОБА_3 не надає права на спадкування за законом. 
Висновки апеляційного суду в цій справі узгоджуються із вказаними правовими висновками Верховного Суду та не суперечать правовим позиціям викладених у постановах, які зазначені заявником у касаційній скарзі.
В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Аргументи заявника, зводяться до незгоди з встановленими апеляційним судом обставинами цієї справи та оцінкою ним доказів.
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
У зв`язку з відмовою у відкритті провадження не підлягає розгляду окреме клопотання про зупинення виконання судових рішень.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Полтави від 22 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко Ольга Вікторівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем за законом.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	М. Є. Червинська  	
 	С. Ю. Бурлаков   В. М. Коротун