ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1505/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/279/20 Категорія: 302000000 	Льон О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Попова М.В.

учасники справи: 
представник позивача - адвокат Хорошун Оксана Володимирівна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хорошун Оксани Володимирівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Степанецька сільська рада ОТГ в особі виконавчого комітету, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, 

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року адвокат Хорошун Оксана Володимирівна в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 0,12 га з кадастровим номером 7122080700:02:002:0135, яка розташована на території Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області. 
У поточному році відповідач ОСОБА_2 самовільно зайняла вказану земельну ділянку та використовує під огородництво. Жодних договорів, які б надавали право користування цією ділянкою ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 , яка діє в його інтересах, не укладали. 
Факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджується Актом перевірки дотримання вимог законодавства щодо об`єкту-земельної ділянки від 09 вересня 2019 року № 43-ДК/645/АП/09/01-2019, складеним головним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Канівському районі та місті Каневі Щербиною М.А., відповідно до якого встановлено порушення статей 125,126 Земельного кодексу України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки приватної форми власності сільськогосподарського призначення площею 0,12 га з кадастровим номером 7122080700:02:002:0135, яка розташована на території Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області та яка належить на праві власності позивачу. 
Відносно  ОСОБА_2 складені матеріали про притягнення її до адміністративної відповідальності за статтею 53-1КУпАП, розраховано розмір шкоди внаслідок самовільно зайнятої земельної ділянки та видано припис про усунення виявлених порушень земельного законодавства. 
26 жовтня 2019 року по приїзду до с. Беркозівка ОСОБА_3 , виявила, що земельна ділянка площею, належна позивачу, розорана суцільним масивом разом із земельною ділянкою, яка є суміжною та належить  ОСОБА_2 , у зв`язку з чим було подано повідомлення до правоохоронних органів щодо вчинення адміністративного правопорушення за ст.186 КУпАП (самоуправство). Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.186 КУпАП, розгляд якого передано адміністративній комісії Степанецької ОТГ, яка 23 грудня 2019 року розглянула та притягнула ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.186 КУпАП. 
В результаті  самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем позивач поніс матеріальну шкоду, яка згідно розрахунку розміру шкоди, здійсненого державним інспектором у сфері державного контролю використання та охороною земель та дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Канівському районі та місті Каневі Щербиною М.А., становить 228 грн. 
Позивач вважає, що відповідач крім матеріальної шкоди, завдала йому і моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 2000,00 грн.
Враховуючи наведене, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 звільнити та привести до стану придатного для використання за цільовим призначення, земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 7122080700:02:002:0135, яка розташована на території Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області та належить на праві власності позивачу. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 228 грн., моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. витрати на правову допомогу в розмірі 6221,00 грн.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн.
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачем не доведено факту самовільного зайняття належної позивачу земельної ділянки, у зв`язку з тим, що протокол про адміністративне правопорушення від 08 листопада 2019 року за № 437-ДК/0367П/07/01-19, складений  головним державним інспектором у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Канівському районі та м. Каневі  Щербиною М.А.; постанова від 28 листопада 2019 року № 437-ДК/0364По08/01-19 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у виді штрафу в сумі 340 грн. та постанова №1-2019 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області від 23 грудня 2019 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ст.186 КУпАП у виді попередження скасовані рішеннями Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 березня 2021 року у справі № 697/792/20 та від 04 лютого 2021 року у справі № 697/557/20, які набрали законної сили,  а справи про адміністративні правопорушення закриті.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Хорошун О.В. подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В апеляційній скарзі вказує, що у рішенні суду першої інстанції було спотворено пояснення представників третіх осіб, чим порушено положення статті 263 ЦПК України.
Зазначає, що складені головним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Канівському районі та місті Каневі Щербиною М.А. акти відповідають вимогам Наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 27 грудня 2016 року № 353 «Про організаційні заходи із здійснення функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів територіальними органами Держгеокадастру».
Вказує, що досліджуючи протокол про адміністративне правопорушення як доказ у справі, суд не звернув уваги на запис у ньому про те, що ОСОБА_2 відмовилась від підпису протоколу та його отримання. Під час розгляду протоколу ОСОБА_2 було повідомлено про проведену перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земель в адмінмежах Степанецької сільської ради, на що остання пояснила, що вона тривалий час використовує спірну земельну ділянку для городництва.
Звертає увагу, що судом не було взято до уваги припис, складений Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області від 08 листопада 2019 року та оцінено його критично як самостійний доказ, оскільки він не містить відмітки про його відправлення ОСОБА_2 .
Стверджує, що ОСОБА_2 було відомо про існування припису з 08 листопада 2019 року в момент його складення, крім того, припис був доданий до позовної заяви, яка перебувала на розгляді в суді з 17 лютого 2020 року, і не був оскаржений чи скасований, тому є чинним і на час подання апеляційної скарги.
Представник відповідача - адвокат Бовшик Микола Юрійович подав відзив на апеляційну скаргу та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги і залишити рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року без змін; а також стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
У відзиві вказує, що апелянт як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі обґрунтовує позовні вимоги, опираючись на матеріали справ про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, рішення у яких скасовані судом.
Зазначає, що у приписі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 08 листопада 2019 року відсутні відмітки про його вручення або надсилання відповідачці. Вважає, що з набранням законної сили рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2021 року у справі № 697/557/20 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області про визнання протиправним дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яким скасовано постанову держінспектора та закрито провадження у справі, вказаний припис втратив свою дію.
Вказує, що посилання апелянта на частину 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», п. 19 ст. 4 КАС України є недоречними, оскільки вказані норми закону не можуть застосовуватись у даному спорі.
Заслухавши пояснення адвоката Хорошун О.В., яка з`явилась в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер 7122080700:02:002:0135, на підставі рішення Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області 16-23/v111 від 10 жовтня 2018 року (т. 1 а.с. 5).
Відповідно до Акту відновлення меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 08 квітня 2019 року відновлено межові знаки земельної ділянки, належної позивачу, в натурі (на місцевості), які знаходятся на території с. Беркозівка, акт складався  представниками ЧРФ ДП Центру ДЗК Підгайним Ю.В. в присутності начальника відділу земельних ресурсів Степанецької ОТГ Гаврищука В.Б., ОСОБА_2 - власника сусідньої земельної ділянки кадастровий номер 7122080700:02:002:0117, площею 0,1219 га та ОСОБА_3 - довіреної особи ОСОБА_1 , власника земельної ділянки, кадастровий номер 7122080700:02:002:0135 площею 0,12 га.  Акт не містить підпис власника  сусідньої ділянки ОСОБА_2 (т.1 а.с. 6).
Актом Головного управління  Держгеокадастру у Черкаській області обстеження земельної ділянки  № 437-ДК/255/АО/10/01/19 від 09 вересня 2019 року встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,12 га з кадастровим номером 7122080700:02:002:0135, яка розташована на території Степанецької сільської ради Канівського району та згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , використовується для городництва іншою фізичною особою. В діях фізичної особи вбачається порушення вимог статей 125,126 Земельного кодексу України, яке полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки (т. 1 а.с. 8).
Актом Головного управління  Держгеокадастру у Черкаській області перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 437-ДК/645/АП/09/01-2019 від 09 вересня 2019 року встановлено, що земельна ділянка  загальною площею 0,12 га з кадастровим номером 7122080700:02:002:0135, яка розташована на території Степанецької сільської ради Канівського району та згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перебуває у приватній власності   ОСОБА_1 , використовується для городництва іншою фізичною особою. В діях фізичної особи вбачається порушення вимог статей 125,126 Земельного кодексу України, яке полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки (т. 1 а.с. 9).
08 листопада 2019 року головним державним інспектором у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Канівському районі та м. Каневі  Щербиною М.А. складено протокол про адміністративне правопорушення № 437-ДК/0367П/07/01-19, відповідно до якого 09 вересня 2019 року встановлено порушення вимог земельного законодавства, що полягає в самовільному зайнятті земельної ділянки приватної власності ОСОБА_1 сільськогосподарського призначення в адміністративних межах с. Беркозівка, Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області площею 0,12 га з кадастровим номером 7122080700:02:002:0135, використовується самовільно для городництва громадянкою ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 10).
Відповідно до Розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 , здійсненому Головним державним інспектором у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Канівському районі та м. Каневі  Щербиною М.А., позивачу завдано майнову шкоду в розмірі 228 грн у зв`язку із самовільним зайняттям земельної ділянки (т. 1 а.с. 14).
Постановою Головного державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Канівському районі та м. Каневі  Щербини М.А. від 08 листопада 2019 року № 437-ДК/036411о08/01/-19 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 125, 126 ЗК України у виді штрафу в розмірі 340 грн, за самовільне зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 13).
Постановою виконавчого комітету Степанецької сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області № 1-2019 від 23 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 186 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження. У постанові вказано, що ОСОБА_2 24 жовтня 2019 року найнявши трактор, зорала земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , самовільно, всупереч встановленому законом порядку, що не завдало істотної шкоди громадянам або державним чи громадським організація (т. 1 а.с. 15).
Вказані постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності були скасовані рішеннями Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2021 року та 24 березня 2021 року, провадження у справах про адміністративні правопорушення закрито (т. 1 а.с. 137-152).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено належними доказами, що саме ОСОБА_2 самовільно зайняла земельну ділянку позивача. 
Колегія суддів з такими висновками погодитись не може.
Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним Кодексом.
Згідно статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків.
Відповідно до частин першої та третьої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частини першої-другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надаючи оцінку наданим позивачем доказам, суд першої інстанції вірно вказав, що протокол про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не є доказами самовільного зайняття відповідачкою належної позивачу земельної ділянки, оскільки вони скасовані рішеннями суду.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із критичною оцінкою як доказу у справі припису Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 08 листопада 2019 року (т. 1 а.с. 12).
Так, вказаним приписом встановлено порушення вимог законодавства, а саме статей 125, 126 ЗК України, що полягає в самовільному зайнятті земельної ділянки приватної власності ОСОБА_1 сільськогосподарського призначення в адміністративних межах с. Беркозівка Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області площею 0,1200 га з кадастровим номером 7122080700:02:002:0135, використовується самовільно для городництва громадянкою ОСОБА_2 .
Колегія суддів вважає помилковим твердження місцевого суду, що відсутність підпису ОСОБА_2 на вказаному приписі, а також даних про відправлення його відповідачці поштою, свідчить про неналежність такого доказу.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що припис на даний час є чинним, обґрунтовані, оскільки доказів його скасування матеріали справи не містять. Про наявність даного припису, навіть у разі не направлення його відповідачці Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_2 була обізнана після пред`явлення даного позову, однак, доказів оскарження його чи спростування стороною відповідача не надано.
Твердження представника відповідачки у відзиві на апеляційну скаргу, що скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 автоматично скасовує і припис, не ґрунтуються на нормах закону. Крім того під час розгляду справи про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 08 листопада 2019 року зазначений припис не досліджувався.
Також колегія суддів вважає належними доказами складені головним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Канівському районі та місті Каневі Щербиною М.А. акти від 09 вересня 2019 року, якими встановлено, що належна позивачу земельна ділянка використовується для городництва іншою фізичною особою (т. 1 а.с. 8-9).
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем надано належні докази на підтвердження факту самовільного зайняття відповідачкою ОСОБА_2 земельної ділянки, належної позивачу. Водночас, відповідачкою не спростовано надані позивачем докази.
Отже позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку з кадастровим номером 7122080700:02:002:0135 є обґрунтованими, тому підлягають до задоволення. Водночас позовна вимога про приведення спірної земельної ділянки до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, є необґрунтованою, оскільки позивачем не надано доказів, що на даний час внаслідок дій відповідачки належна йому земельна ділянка перебуває у непридатному для використання стані.
Щодо стягнення із відповідачки на користь позивача майнової та моральної шкоди колегія суддів вказує наступне.
Відповідно до частини другої статті 157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок); Методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затверджена Постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25 липня 2007 року (далі - Методика).
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 211 ЗК України передбачено, що за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.
Відповідно до пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року, власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні тимчасовим зайняттям земельних ділянок.
Згідно з пунктом 2 вказаного порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними районними державними адміністраціями.
Статтею 156 ЗК України визначено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
На обґрунтування розміру завданої майнової шкоди, позивачем надано Розрахунок розміру шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 , здійснений головним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Канівському районі та м. Каневі, згідно з яким розмір заподіяної шкоди становить 228 грн (т. 1 а.с. 14).
Колегія суддів вважає, що вказаний розрахунок, за відсутності доказів того, що ОСОБА_1 зазнав реальних збитків внаслідок дій відповідачки, не відповідає вимогам статей 22, 1166 ЦК України, статті 156 ЗК України. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що внаслідок самовільного зайняття відповідачкою належної позивачу земельної ділянки, настали негативні наслідки.
Враховуючи наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення із відповідачки на користь позивача збитків в розмірі 228 грн. 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Колегія суддів приходить до висновку, що неправомірними діями відповідачки ОСОБА_2 завдано позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях з приводу зайняття належної йому земельної ділянки іншою особою, а також необхідністю відновлювати свої порушені права, звертаючись до державних органів та суду. 
Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем у сумі 2000 грн є обґрунтованим, співмірним із завданими душевними стражданням, тому дана позовна вимога підлягає задоволенню.
Колегія суддів відповідно до статті 367 ЦПК України не приймає додані до апеляційної скарги копії документів, оскільки скаржником не обґрунтовано причини їх неподання до суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Зобов`язати ОСОБА_2  звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,12 га, з кадастровим номером 7122080700:02:002:0135, яка розташована на території Степанецької сільської ради та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 2000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, пропорційно до задоволених вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає наступне. Позивачем надано документально підтверджені докази понесення ним витрат на правничу допомогу в сумі 6221 грн. Відповідач надала документи про сплату нею адвокату 20000 грн. під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, однак, такий розмір судових витрат є явно завищеним. Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції було стягнуто з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн, і відповідачка погодилась із такою сумою, оскільки рішення суду не оскаржувала. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим розмір понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції в сумі 3500 грн, та в апеляційному суді в сумі 2500 грн., а всього 6000 грн.
З огляду на те, що позовні та апеляційні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (2/3 частини) та відповідно відмовлено у задоволенні 1/3 частини вимог, з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати на правничу допомогу в сумі 2134 грн ((6200/3)*2-(3500+2500)/3*).
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хорошун Оксани Володимирівни задовольнити частково.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,12 га, з кадастровим номером 7122080700:02:002:0135, яка розташована на території Степанецької сільської ради та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2134 гривні судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                  

                                                                

Повний текст постанови складений 30 вересня 2021 року.