ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

01 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 629/479/15-ц

провадження № 22-ц/818/3815/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,

суддів – Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря – Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач:  ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою  Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни, на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 березня 2021 року, постановлене в складі судді Смірнової Н.А., 

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 21 березня 2008 року ОСОБА_1 уклав кредитний договір №HAC0AE00000437, згідно умов якого отримав грошові кошти у розмірі 34337,25 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення грошових коштів 20 березня 2013 року. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, в зв`язку з чим станом на 26.12.2014 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобов`язань у розмірі 143590,58 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 35712,64 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7278,28 доларів США; заборгованості з комісії за користуванням кредитом у розмірі 1340,96 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 92405,95 доларів США; штрафу (фіксованої частини) у розмірі 15,86 доларів США, штрафу (процентної частини) у розмірі 6836,89 доларів США. Відповідачу направлялася претензія з вимогою погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася останнім без уваги. В зв`язку з викладеним, просив стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 143590,58 доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.12.2014 року складає 2262987 гривень 61 копійки, а також судові витрати у розмірі 3654 гривні.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 травня 2015 року уточнені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №HAC0AE00000437 від 21.03.2008 року у розмірі 2262987,61 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн. та витрати на розміщення оголошення в газеті «Слобідський край» у розмірі 212,10 грн.

Ухвалою суду від 17 січня 2020 року заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення від 18 травня 2015 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано і призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні.

Рішенням  Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 березня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що раніше постановлене рішення, а саме рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду. Зазначає, що при зверненні до суду із даним позовом банком були враховані суми погашень заборгованості, що стягнені за попереднім рішенням, доказом чого є розрахунок заборгованості. Отже, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів нарахованих після ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитно-заставний договір №HAC0AE00000437, предметом якого є надання банком позичальнику кредитних коштів в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків та винагороди у зазначені договором строки.

Згідно з умовами, визначеними у п.п.17.1.1-17.1.3 договору, кредит надається у загальному розмірі 34337,25 доларів США. Частина кредиту в розмірі 30000,00 доларів США надається з метою придбання позичальником автомобіля, частина кредиту в розмірі 4337,25 доларів США – з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту, частина кредиту в розмірі 6,81 доларів США – з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі.

Пунктами 17.1.4 та 17.1.5 кредитно-заставного договору визначено дату видачі кредиту – не пізніше ніж 21.03.2008 року, дата погашення – 20.03.2013 року.

За користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою у розмірі 10,56 % річних (пункт 17.1.6 договору).

Відповідно до пункту 17.9 кредитно-заставного договору предметом застави виступає автомобіль BMW X 5, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , належний позичальнику на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 19.03.2008 року.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит у визначеному договором розмірі.

З березня 2009 року ОСОБА_1 став порушувати зобов`язання за кредитним договором, будь-які сплати за кредитним договором на користь банку взагалі припинив. В зв`язку з чим, станом на 26.12.2014 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобов`язань у розмірі 143590,58 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 35712,64 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7278,28 доларів США; заборгованості з комісії за користуванням кредитом у розмірі 1340,96 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 92405,95 доларів США; штрафу (фіксованої частини) у розмірі 15,86 доларів США, штрафу (процентної частини) у розмірі 6836,89 доларів США.

Відповідно до пункту 12.1. кредитно-заставного договору, до істотних порушень позичальником умов договору відноситься затримання сплати частини наданого кредиту та (або) процентів щонайменше на один календарний місяць та несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % від суми наданого кредиту, що вважається подією дефолту.

Згідно з п.12.2. кредитно-заставного договору настання події дефолту надає банку право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, виплати винагороди, сплати процентів за фактичний строк користування кредитом, виконання усіх інших грошових зобов`язань за договором, а також звернути стягнення на предмет застави та, відповідно, зумовлює обов`язок позичальника негайно усунути подію дефолту або передати предмет застави у володіння банку та/або достроково повернути кредит протягом 30 календарних днів з моменту одержання відповідного повідомлення банку (повідомлення про дефолт).

Відповідно до пункту 12.2.2 позичальник зобов`язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі.

У пункті 12.2.6 кредитно-заставного договору передбачено, що якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт (або з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, якщо дата такої реєстрації буде пізнішою) позичальник усуне подію дефолту, вимоги банку зазначені у повідомленні, втрачають чинність.

Пунктом 12.2.7 зазначеного договору визначено, якщо протягом строку, вказаного у пункті 12.2.5, позичальник не усунув подію дефолту, позичальник зобов`язаний негайно повернути суму кредиту у повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобов`язання за договором у повному обсязі, а банк має право, за своїм вибором, здійснити одну або декілька з наступних дій: згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення, розірвати договір у судовому порядку, звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному у статті 12 договору, застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав, дозволений законодавством України.

Згідно з умовами, визначеними пунктами 13.2., 13.3., 13.8. кредитно-заставного договору, банк має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави в один з таких способів: передача предмета застави у власність банку; продаж предмета застави третій особі; звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса; будь-який інший спосіб, дозволений законодавством, або звернутися до суду.

В пунктах 14.1, 14.9 договору передбачена відповідальність у вигляді пені та штрафу за порушення зобов`язань за кредитним договором. Зокрема, в пунктах 14.1, 14.4 передбачено сплату пені за порушення зобов`язань, визначених у відповідних пунктах, а в п.14.9 передбачено сплату штрафу в розмірі 250,00 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобов`язання за порушення позичальником будь-якого грошового зобов`язання.

За п.14.11 договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років.

Матеріали справи свідчать, що банк звернувся до суду 14 жовтня 2009 року та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року по справі 2-412/1768/2012 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задоволено; передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно – автомобіль марки BMW модель X5, 2003 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова: НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_1 ; в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №HAC0AE00000437 від 21.03.2008 року станом на 03.06.2009 року в розмірі 259070,18 грн., що є еквівалентом 34042,05 доларів США, звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки BMW модель X5, 2003 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова: НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надано ПАТ КБ «ПриватБанк» всі повноваження, необхідні для здійснення продажу.

Положеннями частин 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У позовній заяві банк просить стягнути заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 26.12.2014 року у розмірі 143590,58 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 35712,64 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7278,28 доларів США; заборгованості з комісії за користуванням кредитом у розмірі 1340,96 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 92405,95 доларів США; штрафу (фіксованої частини) у розмірі 15,86 доларів США, штрафу (процентної частини) у розмірі 6836,89 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно  ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Отже, умовами кредитно-заставного договору сторони визначили окремі самостійні зобов`язання позичальника, деталізувавши його обов`язок повернути весь борг частинами та встановили самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку - дострокове повернення всієї суми кредиту, виплати процентів за користування кредитом, виконання всіх інших грошових зобов`язань за договором у повному обсязі, а також можливість одностороннього розірвання договору банком, розірвання договору у судовому порядку та звернення стягнення на предмет застави тощо.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини другої статті 1051 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, колегія апеляційного суду, погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернувшись у 2009 році до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту, позивач змінив порядок, умови і строк виконання зобов`язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками та пенею.

В апеляційній скарзі представник позивача наголошує, що позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення коштів, нарахованих після ухвалення рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 14.03.2012 року.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За таких обставин, нарахування коштів за кредитом після ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2012 року, тобто після зміни позичальником порядку, умов та строків виконання зобов`язання суперечить вимогам закону.

Відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення було заявлено про застосування строків позовної давності до даних правовідносин.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). 

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України).

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Згідно п.14.11 договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років.

З матеріалів справи вбачається, що 14.10.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінивши порядок, умови і строк виконання зобов`язання.

Із позовом, що є предметом цього судового розгляду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 16.02.2015 року, тобто зі спливом п`яти років, які слід відраховувати з 14.10.2009 року.

Між тим, у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за тілом кредиту суд першої інстанції відмовив через недоведеність заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з такими мотивами суду першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі представник позивача зазначав, що при зверненні до суду із вказаним позовом банком були враховані суми погашення заборгованості, що були стягнуті рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.03 2012 року, доказом чого є розрахунок заборгованості.

Між тим, матеріали справи не містять розрахунку, з якого б вбачалось, які суми були отримані банком від виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.03 2012 року та яким чином вони обраховані при здійсненні розрахунку заборгованості у цій справі.

Належних та допустимих доказів того, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.03 2012 року не виконано матеріали справи не містять. 

Таким чином, висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389  ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        С.С. Кругова         

                                                                               О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлено 10 вересня 2021 року