ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1256/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/273/21 Категорія: 305010300 	Скляренко В. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       16 вересня 2021 року         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., 	
за участю секретаря	Любченко Т.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області Коваленко Алли Петрівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року (повний текст виготовлено 26 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури, -

в с т а н о в и в :

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, яким просив відшкодувати моральну шкоду, заподіяну внаслідок їх незаконних дій, шляхом стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь в розмірі 208 645 грн. 
Позов обґрунтовано тим, що 24.07.2015 до ЄРДР були внесені відомості щодо факту дорожньо-транспортної пригоди. 03.07.2017 позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а 08.08.2017 йому повідомлено про завершення досудового розслідування.
14.08.2017 відносно позивача був складений обвинувальний акт, який в подальшому був скерований до суду. 23.04.2018 змінено обвинувачення щодо ОСОБА_1 
07.05.2018 вироком у справі №708/813/17 ОСОБА_1 виправдано, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене саме ним.
27.05.2020 апеляційною інстанцією вказаний вище вирок залишений без змін. 
02.12.2020 постановою Верховного Суду судові рішення залишені без змін.
Таким чином, з 03.07.2017 по 27.05.2020, тобто 34 місяці і 24 дні, позивач безпідставно перебував під слідством, внаслідок чого зазнав психічного впливу, що призвело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Вважає дії органів досудового розслідування та прокуратури незаконними і такими, що нанесли йому (позивачу) моральної шкоди.
При цьому, розмір моральної шкоди визначено, виходячи із положень ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», із розміру мінімальної заробітної плати станом на 2021 рік в розмірі 6000 грн. 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року позов задоволено повністю у зв`язку з обґрунтованістю його вимог.
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 208 645 грн.
Головне управління Національної поліції в Черкаській області (далі - ГУНП в Черкаській області), діючи через свого представника Коваленко Аллу Петрівну, оскаржило рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що при постановленні рішення суд порушив норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Суд неправильно застосував норми закону до спірних правовідносин, у зв`язку з чим апелянт вважає, що рішення підлягає до скасування.
Крім того, суд не встановив підстави завдання моральної шкоди позивачеві. В рішенні суду не зазначено, якими конкретними діями відповідача позивачу спричинено моральної шкоди. Позивач не надав жодних судових рішень про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Черкаській області чи слідчих.
Вважаючи рішення необґрунтованим, апелянт просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
З матеріалів справи встановлено, що слідчим відділом Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015250290000309 від 24.07.2015 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В даному кримінальному провадженні 03.07.2017 слідчим СВ Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області Боцманенко В.В. позивачу ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується відповідним повідомленням про підозру (а.с. 54-55).
14.08.2017 відносно ОСОБА_1 був складений обвинувальний акт, який затверджений прокурором Чигиринського відділу Смілянської місцевої прокуратури Святокумом О.С. (а.с. 8-10, 56-61).
23.04.2018 прокурором Чигиринського відділу Смілянської місцевої прокуратури Святокумом О.С. було змінено обвинувачення щодо ОСОБА_1 , що стверджується відповідним обвинувальним актом (а.с. 11-13).
Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 07.05.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим (а.с. 14-17).
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27.05.2020 вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 07.05.2019 залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора Чигиринського відділу Смілянської місцевої прокуратури Святокума О.С. та потерпілого ОСОБА_2 - без задоволення (а.с. 18-24).
Постановою Верховного Суду від 02.12.2020 вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 07.05.2019 та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27.05.2020 залишено без змін (а.с. 25-29).
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Підставою для звернення з вказаним позовом зазначено безпідставне перебування під слідством у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури незаконними, що нанесли позивачу моральної шкоди.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що йому завдано моральної шкоди незаконними діями посадових осіб органів досудового розслідування та як на підставу позову посилався на ст.ст. 23, 1167, 1173, 1176 ЦК України, а також на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.
Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
В силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується. Обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Наведений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.
Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
У пункті 2 Постанови Пленуму ВС України від 27.03.92 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої майнової та моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Згідно зі статтею 1176 ЦК України та статтями 1, 2 Закону України від 01.12.1994 року № 226/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, у тому числі, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, у тому числі, постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Статтею 3 Закону України № 226/94-ВР передбачено, що громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України № 226/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Правові висновки щодо вказаного питання викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зауважила, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 523/13432/16-ц, зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
Вирішуючи позов у цій частині, суд правильно застосував частину третю статті 13 Закону України № 226/94-ВР та дійшов висновку про те, позивач перебував під слідством та судом з 03.07.2017 (дата повідомлення про підозру) та до 27.05.2020 (набрання законної вироком), тобто 34 місяця 24 дні.
Мінімальний розмір заробітної плати, який береться в основу розрахунку моральної шкоди, визначається станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції у даній справі ухвалено 15.04.2021.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року мінімальний розмір заробітної плати встановлено на рівні 6000,00 грн., і саме з урахуванням цієї суми повинен розраховуватися розмір заподіяної їй моральної шкоди.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає слушними посилання в позовній заяві та в оскаржуваному рішенні на те, що розмір моральної шкоди має визначатись, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом. Розмір моральної шкоди слід визначити за повні місяці перебування позивача під слідством та судом з 03.07.2017 до 27.05.2020, тобто за 34 місяця 24 дні, з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, що був чинним на час розгляду справи (станом на 01.01.2021 - 6000 грн.). Таким чином, розмір моральної шкоди становить 34 місяця 24 дні х 6000 грн. = 208 645 грн.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення моральної шкоди за період перебування під слідством та судом за 34 місяця 24 дні з 03.07.2017 (дата повідомлення про підозру) та до 27.05.2020 (набрання законної вироком) в розмірі 208 645 грн.
Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області про безпідставність стягнення моральної шкоди спростовуються наведеними вище нормами матеріального права і відхиляються апеляційним судом. Посилання апелянта на те, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, обставини їх заподіяння, колегія суддів відхиляє, зважаючи на те, що апелянт не спростував презумпцію завдання моральної шкоди особі внаслідок безпідставного перебування позивача під слідством.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом («STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
ЄСПЛ у справі «THOMA v. LUXEMBOURG», № 38432/97 від 29 березня 2001 року, використав принцип за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOC v. FRANCE» та «NIEDBALA v. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Встановивши, що у період незаконного та безпідставного перебування під слідством та судом факт завдання позивачці моральної шкоди презюмується, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в сумі 208 645 грн.
За таких обставин колегія суддів не встановила порушень закону щодо визначення судом підстав для стягнення моральної шкоди, апеляційна скарга такі висновки суду не спростувала, тому у задоволенні скарги суд відмовляє за безпідставністю її вимог.
Разом з тим, суд першої інстанції, зазначаючи про порядок стягнення шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка, не врахував, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення в резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання. Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення суду (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018  року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №757/63732/18.
Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо визначення порядку стягнення моральної шкоди - шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
Тому колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку стягнення моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанцій слід залишити без змін.
Так як апеляційний суд не змінює суму моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, відсутні підстави для стягнення судових витрат, понесених апелянтом.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в  :
       
Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області Коваленко Алли Петрівни задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2021 року змінити, виключивши з другого абзацу резолютивної частини рішення словосполучення «шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 21 вересня 2021 року.

Судді