Ухвала
15 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 344/1173/19
провадження № 61-10879ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 18 лютого 2021 року у складі судді 
Пастернак І. А. та постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Пнівчук О. В., Томин О. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог 
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), у якому просив визнати недійсним договір про надання інформаційно - консультативних послуг із посередництва у працевлаштуванні за кордоном від 04 вересня 2018 року, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, отримані без достатньої правової підстави у розмірі 6 953,00 грн, реальні збитки у розмірі 32 137,00 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн.
 
Позов мотивував тим, що 04 вересня 2018 року між сторонами укладений договір про надання інформаційно - консультативних послуг із посередництва у працевлаштуванні за кордоном. Згідно з умовами договору відповідачка зобов`язувалась надати йому послуги з посередництва в працевлаштуванні у Федеративній Республіці Німеччині на підприємстві по сортуванню пластикових і скляних пляшок. Вважав договір недійсним, оскільки його зміст суперечить нормам чинного законодавства України та не спрямований на реальне настання правових наслідків. Так, на момент укладення оспорюваного договору, 
за відсутності зовнішньоекономічного договору (контракту) з німецьким роботодавцем, ФОП ОСОБА_2 не могла надати йому посередницькі послуги по працевлаштуванню. Також всупереч вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1060 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном» до підписання акта наданих послуг отримала від нього оплату в розмірі 6 953,00 грн. Ці кошти внесені на виконання недійсного договору, фактично набуті без достатньої правової підстави, а тому повинні бути йому повернуті.
 
З вини відповідачки Посольством Федеративної Республіки Німеччини в Україні йому було відмовлено у видачі документів на виїзд за кордон, оскільки нею надано підроблену довідку про навчання в магістратурі Львівського національного медичного університету.
 
В подальшому за посередницькими послугами відповідача він був працевлаштований без оформлення трудового договору в Іспанії на виробництві по збору мандаринів, однак йому не було забезпечено належні умови праці, її оплату та проживання, в зв`язку з чим його робота була недовготривалою.
 
Протиправними діями ФОП ОСОБА_2 йому завдано збитки у розмірі 
1 000, 00 євро, що еквівалентно 32 137,00 грн. 
 
Працюючи нелегально на території іншої країни позивач зазнав душевних страждань, що вплинуло на його здоров`я та самопочуття. Внаслідок надання відповідачкою до Посольства Федеративної Республіки Німеччини неправдивої інформації його репутації завдано шкоди, що може ускладнити процедуру відкриття наступних робочих віз. Такими протиправними діями відповідачки йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у сумі 150 000,00 грн.
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень 
 
Рішенням Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області 
від 18 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Івано - Франківського апеляційного суду від 02 червня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_1 на рішення Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 18 лютого 2021 року та постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 02 червня 2021 року , у якій заявник просивскасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має значний суспільний інтерес та виняткове значення для заявника.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Предметом спору в даній справі є вимоги про вимоги про визнання недійсним договору, стягнення грошових коштів отриманих без достатньої правової підстави у сумі 6 953,00 грн, стягнення збитків у сумі 32 137,00 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн.
 
Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
 
Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі 
№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики 
 
Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
 
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
 
Доводи касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є необґрунтованими, оскільки заявник не навів прикладів неоднакового застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права у подібних правовідносинах, які б свідчили про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає усталеній судовій практиці, а тому касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (справа становить значний суспільний інтерес), ОСОБА_1 зазначив, що на даний час у засобах масової інформації поширюється інформація щодо звернення громадян України до правоохоронних органів у зв`язку із вчиненням злочинними групами осіб шахрайських дій щодо працевлаштування громадян України за кордоном. Так, прокуратура Вінницької області повідомила, що завдяки роботі управління стратегічних розслідувань, Служби безпеки України та прокуратури учасникам такої схеми повідомили про підозру за статтею «Шахрайство».
 
Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для заявника, може бути зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики.
 
Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
 
Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має, значний суспільний інтерес, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. 
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 18 лютого 2021 року та постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та відшкодування шкоди, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак