Номер провадження: 22-ц/813/4416/21 
Номер справи місцевого суду: 510/827/16-ц
Головуючий у першій інстанції Дудник В. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
        13.08.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу Голови правління Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» Дворніченка Олександра Олексійовича на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

                                ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року КС «Перше Кредитне Товариство» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 18 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу в кредит кошти, а відповідач зобов`язався повернути його в обумовлений сторонами строк та сплатити відсотки. При укладенні договору, сторони домовилися про зміну строку позовної давності до 10 років. Незважаючи на свої зобов`язання, відповідач умов договору не виконує. Лише 08.07.2010 року відповідачем було сплачено тіло кредиту та 09.11.2015 року 1000 грн, які були зараховані на погашення відсотків. Сума боргу станом на 28.04.2016 року складає 57 807 грн. 67 коп. та складається із залишку боргу за тілом кредиту у розмірі 5 214, 31 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 12 790,72 грн. та пені у розмірі 39 802, 64 грн.
Відповідач позов не визнав та просив застосувати строк позовної давності, посилаючись на загальну позовну давність встановлену законом у три роки. Крім того, кредит видавався строком на 35 місяців та останній платіж відповідно графіку повинен бути внесений 18.11.2010 року, за таких обставин трирічний строк позовної давності закінчився 18.11.2013 року, а отже звернення позивача до суду у травні 2016 року відбулося з порушенням строку позовної давності.
Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено строк позовної давності, визначений законом у 3 роки.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, голова правління Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» Дворніченко Олександр Олексійович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ренійського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами кредитного договору, встановлена позовна давність у 10 років, з чим погодився відповідач, коли підписував кредитний договір.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Оскаржуване рішення вимогам Закону не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2007 року між КС «Перше Кредитне Товариство» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №РН-1/0694/07/990/#, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 14 900 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту використовується на цілі: придбання холодильника, пральної машини та телевізора. 
Відповідно до п.2.1 договору кредит надається строком на 35 фактичних місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом визначеної відповідно до п.3.1 цього договору.
Відповідно до п.3.1-3.4 договору плата за користування кредитом (проценти) становить 0,132 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дати, наступної за датою надання кредиту. Нарахування процентів за цим договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно). Кількість днів у році приймається за 365 (366). Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі та в строки згідно додатку № 1 (графік платежів) до цього договору. Якщо чергова дата сплати процентів за користування кредитом і повернення частини кредиту припадає на вихідні (неробочі, святкові) дні, то здійснення платежів відбувається на наступний за вихідними (святковими, неробочими) днями.
Відповідно п.4.4-4.5 договору плата нарахованих процентів та погашення частин кредиту здійснюється 20 числа кожного місяця сумами, згідно графіку платежів та з урахуванням п.3.4 договору. При простроченні сплати частини або всієї суми кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного залишку і строку користування кредитом, включаючи день погашення.
Відповідно п.9.4 договору у випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 процента від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежів. 
Відповідно до п.9.7 договору у випадку неповернення суми кредиту в строк, встановлений п.п.2.1 цього договору або частини кредиту в строки згідно графіку платежів, нарахування процентів за користування кредитом триває до моменту повернення всієї суми кредиту, а пені - до моменту погашення простроченої заборгованості.
Відповідно п.п.9.9, 9.11 договору при погашенні заборгованості, в першу чергу сплачується пеня, потім відсотки, а залишок платежу відноситься на зменшення суми кредиту. Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом, згідно графіку платежів, не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем.
Відповідно п.12.5 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до умов цього договору й чинного законодавства України.
Відповідно до п.12.7 договору до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю 10 років (ст..259 ЦК України).
Відповідно п.12.8 договору процентна ставка за цим договором складає 48% річних.
Відповідно графіку платежів, відповідач, кожного місяця, у період з 18.01.2008 року по 18.10.2010 рік повинен повертати кредитодавцю по 800 гривень (тіло кредиту та проценти), а 18.11.2010 року 725,73 грн. (а.с.05).
Відповідно до розрахунку заборгованості, у відповідача станом на 28.04.2016 року утворилася заборгованість, яка складає 57 807 грн. 67 коп. та складається із залишку боргу за тілом кредиту у розмірі 5 214, 31 грн, відсотків за користування кредитом у розмірі 12 790,72 грн. та пені у розмірі 39 802, 64 грн.(а.с.06).
Відмовляючи у стягненні заборгованості, суд посилався на пропуск позивачем строку позовної давності, з чим не може погодитися колегія суддів апеляційного суду, оскільки умовами кредитного договору, зокрема п.12.7, сторони погодили, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовуються строк позовної давності тривалістю 10 років.  ОСОБА_1 підписав вказаний договір та на момент його підписання зауважень не мав.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем при укладенні кредитного договору не було укладено жодного договору про збільшення позовної давності, а тому вимоги позивача є безпідставними, оскільки питання позовної давності сторони узгодили між собою в кредитному договорі, визначивши строк позовної давності тривалістю у 10 років. Відсутність окремого договору про збільшення строку позовної давності, за наявності врегульованого питання щодо строку позовної давності в самому кредитному договорі, не є підставою для висновку, що положення п.12.7 кредитного договору про строк позовної давності в 10 років не відповідає вимогам цивільного законодавства. Законодавством передбачена заборона скорочувати встановлену ним позовну давність, однак закон дозволяє за письмовою домовленістю сторін правочину її збільшувати, що сторони й передбачили у підпункті 12.7 кредитного договору.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 вересня 2018 року у справі №367/149/15-ц, від 12 серпня 2019 року у справі №0503/6830/2012, від 01 квітня 2020 року у справі №337/2643/17.
Крім того, висновки суду, що пеня по даній справі, підлягає стягненню лише в межах одного року також є помилковими.
Верховний Суд України в Постанові № 6-1824цс15 зробив правовий висновок стосовно збільшення сторонами позовної давності.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 цього Кодексу).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі, яка переглядається судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (пункт 4.4) погашення частин кредиту та відсотків повинно здійснюватись 20 числа кожного місяця сумами, згідно графіку платежів та з урахуванням святкових, неробочих днів (останній платіж згідно графіку 18.11.2010 року). При простроченні сплати частини або всієї суми кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного залишку і строку користування кредитом, включаючи день погашення (4.5). У випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 процента від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежів (9.4). У випадку неповернення суми кредиту в строк, встановлений п.п.2.1 цього договору або частини кредиту в строки згідно графіку платежів, нарахування процентів за користування кредитом триває до моменту повернення всієї суми кредиту, а пені - до моменту погашення простроченої заборгованості (9.7).
Оскільки умовами договору установлені окремі самостійні зобов`язання щодо повернення кредиту, то відповідальність за невиконання кожного з них настає окремо.
За відсутності платежів з 20 числа кожного місяця виникає прострочення боржника за зобов`язаннями, а в кредитора виникає право на позов. Початок позовної давності для стягнення періодичних платежів необхідно обчислювати з дня невиконання позичальником кожного із зобов`язань.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України).
За змістом частини третьої цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені, процентів, тіла слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.
Судом встановлено, що пунктом 12.7 кредитного договору строк позовної давності визначається сторонами в 10 років, в тому числі на вимоги з повернення: процентів за користування кредитом, та суми заборгованості за кредитом та пені. За таких обставин висновок районного суду про те, що стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, не можна визнати обґрунтованим.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними даними справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року (справа № 6-100цс14), виклав правову позицію, в якій зазначив, що частиною 3 ст. 551 ЦК України зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Для застосування судом положень частини 3 статті 551 ЦК України відповідної заяви учасників справи законом не вимагається. 
Отже, частина третя статті 551 ЦК України застосовується з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства.
Враховуючи те, що розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір завданих позивачу збитків , а тому суд враховуючи положення ст. ст. 3, 11, ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає можливим зменшити розмір пені до сумарного розміру тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, а саме до 18 005,03 грн. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується частково з доводами апеляційної скарги, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5 214,31 грн. тіла кредиту, 12 790,72 грн. відсотків та 18 005,03 грн. пені, що в загальному розмірі становить 36 010,06 грн. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.2 п.3 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Рішенням апеляційного суду позов задоволено частково у розмірі 36 010, 06 грн. від заявлених 57 807,67 грн., що становить 62,2%.
При зверненні до суду, позивач сплатив 1 378 грн., при зверненні до апеляційного суду 2 067 грн., а всього 3 445 грн.
Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам - 2 142, 79 грн. (3 445 *62,2%). 
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Голови правління Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» Дворніченка Олександра Олексійовича - задовольнити частково.
Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 36 010,06 грн., яка складається з тіла кредиту 5 214,31 грн., відсотків 12 790,72 грн. та пені 18 005,03 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» судові витрати у розмірі 2 142,79 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено: 13.08.2021 року.

       Головуючий                 О.М. Таварткіладзе 
       Судді:                 А.П. Заїкін
                                                        С.О. Погорєлова