Ухвала
Іменем України 
 
02 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 372/3557/18
провадження № 51-3674ск21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на  вирок Обухівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року,  
 
встановив:
 
За вироком Обухівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
 
На підставі 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 13 травня 2021 року залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4 , а  вирок місцевого суду – без змін.
 
ОСОБА_4  визнано винуватим у тому, що він 12 серпня 2018 року о 17:00, знаходився біля загальноосвітньої школи № 2, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Юності, 21, де прогулювався з дитиною, котра знаходилась в дитячому візку. В цей час неподалік від ОСОБА_4 малолітній  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кинув на землю дві хлопавки, які вибухнули, внаслідок чого виник шум. Після цього, ОСОБА_4 підбіг до ОСОБА_5 і знаходячись позаду нього, обхопив його руками за тулуб, підняв вгору та кинув на землю на лівий бік, внаслідок чого ОСОБА_5 отримав тілесне ушкодження.
 
Відповідно до висновку експерта № 94 від 25 вересня 2018 року у потерпілого            ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості.
 
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування судових рішень щодо нього через неправильну правову кваліфікацію його дій. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Твердить, що вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції прийняті з порушеннями вимог статей 370, Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Також,  суд апеляційної інстанції належним чином не вмотивував свого рішення. Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст. 128 КК. 
 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК  суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
 
Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК  не підлягають.
 
Свій висновок суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до ст. 94 КПК, та в їх сукупності правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 . Вирок відповідає вимогам статей 370,                   373–374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 122 КК є правильною.
 
Такі висновки відповідають наданим у судовому засіданні показанням потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 , що узгоджуються між собою та підтверджуються даними протоколами слідчого експерименту з потерпілим, свідком ОСОБА_6 та засудженим, а також висновками судово-медичних експертиз від 25 вересня 2018 року № 96 та 20 лютого 2020 року № 11, згідно з якими у потерпілого мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівого передпліччя, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також виявлені тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту за умови надання потерпілому прискорення під час падіння. 
 
Суд належним чином дослідив ці та інші докази у справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх належності, допустимості, достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому, визнавши його винуватим та вірно кваліфікував його дії.
 
Крім того, доводи касаційної скарги є аналогічними за змістом доводам, наведеним в апеляційній скарзі засудженого, які перевірив суд апеляційної інстанції та визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. 
 
Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_4 , то слід звернути увагу на таке.
 
Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122 КК) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
 
Необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься у ст. 25 цього Кодексу.
 
Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині середньої тяжкості тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах із матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставлення до них.
 
У цьому кримінальному провадженні справі судами було встановлено, що засуджений своєю активною поведінкою умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, із силою схопив потерпілого ОСОБА_5 і кинув його на землю і цим самим прискорив його падіння, який впав та отримав тілесні ушкодження у виді перелому руки.
 
Наведене у сукупності з висновками судово-медичної експертизи щодо локалізації, характеру та ступеня тілесних ушкоджень свідчить про те, що   ОСОБА_4 , умисно схопив потерпілого і кинувши його без будь-якого попередження з великою силою на землю, усвідомлював, що потерпілий не втримається на ногах внаслідок цих дій, а також можливі наслідки, такі як різке падіння потерпілого та наступний удар об тверду поверхню, від чого його здоров`ю буде спричинено шкоду, і хоча не бажав, але свідомо припускав такі наслідки.
 
З таким висновком місцевого суду погодився і суд апеляційної інстанції, який навів в ухвалі мотиви на спростування доводів сторони захисту  щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_4 в цій частині. Суд касаційної інстанції у свою чергу вважає, що за встановлених фактичних обставин справи кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 122 КК є вірною.
 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Беручи до уваги вищенаведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
 
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на  вирок Обухівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року.
 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                               ОСОБА_3      

	

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/1378/2021                                   Головуючий у суді першої інстанції – ОСОБА_7 
№ 372/3557/18
Категорія КК: ч. 1 ст. 122                                       Доповідач в апеляційній інстанції – ОСОБА_8 
              
У Х В А Л А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
13 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді                                 ОСОБА_8 ,
                                     суддів                               ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
за участю секретаря                                        ОСОБА_11 ,
       прокурора                                        ОСОБА_12 ,
                 обвинуваченого                        ОСОБА_4 
                 захисника                                       ОСОБА_13 ,
представника потерпілого                             ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Українка Обухівського району Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року  ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовий строк 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання з речовими доказами.
ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, 12 серпня 2018 року, приблизно о 17 год. 00 хв., знаходився біля загальноосвітньої школи № 2, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Юності, 21, де прогулювався з дитиною, котра знаходилась в дитячому візку. В цей час неподалік від ОСОБА_4 малолітній  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кинув на землю дві хлопавки, які вибухнули, внаслідок чого виник шум. Після цього, ОСОБА_4 підбіг до ОСОБА_5 і знаходячись позаду нього, обхопив його руками за тулуб, підняв вгору та кинув на землю на лівий бік, внаслідок чого ОСОБА_5 отримав тілесне ушкодження.
Відповідно до висновку експерта № 94 від 25.09.2018, у ОСОБА_5 , 2005 року народження, згідно медичної документації мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого із зміщенням уламків перелому обох кісток лівого передпліччя в середній третині. Дане ушкодження утворилось в результаті дії тупим/-ими твердим/-ими предметом/-ами, або при ударі об такий, і належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості з тривалістю розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.
В апеляційній скарзі обвинувачений  ОСОБА_4  просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року щодо нього змінити, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України.
Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.
Обвинувачений вбачає невідповідність висновків суду щодо наявності у нього умислу на заподіяння ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень фактичним обставинам кримінального провадження. Апелянт вказує, що сумнівні показання потерпілого, які частково підтверджені показаннями свідка ОСОБА_6 , не свідчать про наявність умислу ОСОБА_4 на заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Обвинувачений зазначає, що не передбачав настання такого наслідку, як перелом руки потерпілого, який був спричинений внаслідок падіння ОСОБА_5 з висоти власного зросту та удару руки об тверду поверхню землі. Хоча, на думку апелянта, він погоджується, що повинен був і міг це передбачити. Тому його дії повністю охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Проте суд невірно кваліфікував дії обвинуваченого, що на його думку, призвела до прийняття незаконного рішення внаслідок неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора та представника потерпілого, які заперечили проти зміни вироку, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 у спричиненні ОСОБА_5 умисного тілесного ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1                 ст. 122 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені наявними доказами, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що він не мав умислу на спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень спростовуються наявними доказами.
Зокрема вина обвинуваченого підтверджується показаннями потерпілого, а також свідка ОСОБА_6 , висновками судово-медичних експертиз № 94 від 25.09.2018, № 11 від 20.02.2020 та показаннями експерта, який її проводив та підтвердив викладені в ній висновки, а також даними протоколів проведення слідчих експериментів з потерпілим, свідком ОСОБА_6 та обвинуваченим.
Так, потерпілий ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили день, час та місце, коли трапилась подія, а також те, що їй передував вибух петарди, яку кинув ОСОБА_5 . Поблизу них з дитячим візочком йшов обвинувачений. В подальшому до потерпілого підбіг                    ОСОБА_4 , який схопив потерпілого і штовхнув на землю. Від падіння, ОСОБА_5 зламав руку. Вони одразу зателефонували батькам потерпілого.
Показання потерпілого та свідка узгоджуються з даними протоколів слідчих експериментів, проведених за їх участю щодо актичної поведінки обвинуваченого, який штовхнув потерпілого і він впав, в результаті чого зламав руку.
Згідно даних висновку судово-медичної експертизи № 94 від 25.09.2018 у ОСОБА_5 , 2005 року народження, згідно медичної документації мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого із зміщенням уламків перелому обох кісток лівого передпліччя в середній третині. Дане ушкодження утворилось в результаті дії тупим/-ими твердим/-ими             предметом/-ами, або при ударі об такий, і належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості з тривалістю розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.
Згідно даних висновку судово-медичної експертизи № 11 від 20.02.2020 у ОСОБА_5 , 2005 року народження, згідно медичної документації, виявлене тілесне ушкодження у виді закритого перелому обох кісток лівого передпліччя в середній третині із зміщенням уламків. Виявлене у потерпілого ушкодження утворились в результаті дії тупим/-ими твердим/-ими предметом/-ами, або при ударі об такий, і належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості з тривалістю розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу. Виявленні у ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних обвинуваченим ОСОБА_4 , під час проведення слідчого експерименту за умов надання потерпілому прискорення під час падіння.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 , який проводив вказані експертизи, підтвердив викладені в них обставини.
На думку колегії суддів, зазначені докази підтверджують ту обставину, що ОСОБА_4 умисно штовхнув ОСОБА_5 , тобто надав потерпілому прискорення під час падіння, від чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Така активна поведінка обвинуваченого свідчить про його умисел, який був направлений на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Тобто його дії охоплюються складом інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України.   
Покарання ОСОБА_4 , на думку колегії суддів, призначено з урахуванням вимог ст. 65 КК України.
Колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Підстав для зміни вироку, про які зазначає обвинувачений в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, вирок Обухівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_4 , як законний та обґрунтований, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга обвинуваченого, - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4  залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від                13 жовтня 2020 року, яким  ОСОБА_4  засуджено за ч. 1         ст. 122 КК України, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
С у д д і :
______________                   _______________                   __________________