УХВАЛА

17 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 315/438/20
провадження № 51-4376 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого                                ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 липня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Оскаржені судові рішення
1. Вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 березня                          2021 року, залишеним без змін апеляційним судом,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки                                     м. Донецька та жительки АДРЕСА_1 , 
засуджено за частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено їй покарання із застосуванням статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статті 75 КК засуджену звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.
2. Судом першої інстанції встановлено, що 06 листопада 2019 року ОСОБА_4 , незаконно переслала особливо небезпечний наркотичний засіб до місць позбавлення волі, та 09 листопада 2019 року незаконно придбала та зберігала особливо небезпечний наркотичний засіб за місцем мешкання з метою збуту у місця позбавлення волі.
Вимоги і доводи, наведені в касаційній скарзі 
3.  У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню, та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м`якості, просить ухвалу суду апеляційної інстанції щодо                                       ОСОБА_4 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
4.  На обґрунтування своїх вимог зазначає, що без належної правової оцінки апеляційного суду залишилися доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність (статті 69, 75 КК). Зокрема, судом в недостатній мірі враховано конкретні обставини скоєння злочинів, а саме придбання, виготовлення, зберігання ОСОБА_4 особливо небезпечного наркотичного засобу з метою незаконного збуту у місця позбавлення волі. 
5. На думку прокурора, апеляційний суд необґрунтовано погодився з призначенням судом першої інстанції покарання ОСОБА_4 із застосуванням положень статті 69 КК, мотивуючи своє рішення тим, що засуджена має пом`якшуючі обставини (стаття 66 КК), позитивну характеристику її особистості та те, що на утриманні має неповнолітніх дітей. Однак, при врахуванні обставин, які характеризують особу засудженої, апеляційним судом не виокремлено, які саме обставини істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, що є обов`язковою умовою для застосування статті 69 КК.
6. Крім того, прокурор вважає, що при апеляційному перегляді кримінального провадження відносно ОСОБА_4 судом допущено неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню (статті 69, 75 КК), оскільки в матеріалах провадження наявна довідка виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради відповідно до якої                              ОСОБА_4 має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і питання щодо можливості звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням мало б вирішуватися апеляційним судом відповідно до вимог статті 79 КК.
7. При цьому прокурор зазначає, що означені обставини свідчать про призначення судом ОСОБА_4 «явно несправедливого покарання» визначення якого міститься у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17, оскільки вищезгадані обставини вказують на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом розміром покарання та тим розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
8. Крім того, при апеляційному перегляді кримінального провадження відносно                          ОСОБА_4 поза увагою суду залишилися допущенні судом першої інстанції порушення приписів пункту 2 частини 3 статті 374 КПК. Так, у мотивувальній частині вироку місцевого суду при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, за епізодом злочинної діяльності ОСОБА_4 від 09 листопада 2019 року суд зазначає, що незаконне придбання, виготовлення, перевезення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу вчинено останньою «повторно» з метою збуту у місця позбавлення волі. Однак у порушення пункту 2 частини 3 статті 374 КПК, суд першої інстанції кваліфікує дії обвинуваченої за вказаним епізодом за частиною 2 статті 307 КК як незаконне виготовлення, придбання, зберігання, перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі, тобто без кваліфікуючої ознаки «вчинено повторно», що не відповідає вимогам КК. 
Колегія суддів вважає, що касаційна скарга подана належною особою, протягом визначеного законом строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 426 КПК, її зміст відповідає вимогам, зазначеним у статті 427 КПК. Зі змісту касаційної скарги та доданих копій судових рішень убачається, що є підстави для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 424–428 КПК, Суд постановив:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 липня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                        ОСОБА_2                        ОСОБА_3