ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" липня 2021 р.           Справа№ 910/19133/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Козир Т.П. 
          Кравчука Г.А. 

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційні скарги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 
та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 17.02.2021 (повний текст рішення складено 17.02.2021)
у справі №910/19133/20 (суддя Удалова О.Г.)
за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях
про  стягнення 104415,23 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" про стягнення 104415,23 грн, з яких: 77335,10 грн основного боргу, 5373,95 грн пені, 19437,10 грн штрафу, 1251,99 грн 3% річних, 1019,09 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги мотивовані порушенням зобов`язань за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна (балансоутримувачем якого є Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль") № 1807 від 01.04.2016 (зі змінами і доповненнями, оформленими додатковими договорами від 31.03.2017 № 1, від 02.04.2018 № 2, від 03.04.2019 № 3, від 09.12.2019 № 4), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях) щодо оплати на користь балансоутримувача орендних платежів за період березень-липень 2020 року.
10.12.2020 до місцевого господарського суду від позивача надійшла заява про виправлення описки у позовній заяві, в якій зазначив, що при складанні тексту позовної заяви в прохальній частині позову допущено описку, а саме: невірно вказано загальну суму інфляційних втрат 1019,09 грн, у той час, як відповідно до наведених в описовій частині позовної заяви розрахунків до стягнення належить 1017,09 грн. інфляційних втрат. Сторона просить врахувати вказані обставини та стягнути з відповідача 104415,23 грн: 77335,10 грн основного боргу, 5373,95 грн пені, 19437,10 грн, 1251,99 грн 3% річних, 1017,09 грн інфляційних втрат.
У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, зазначив про наявність підстав для коригування рахунків на оплату орендної плати за договором № 1807 від 01.04.2016 за спірний період: березень-липень 2020 року шляхом звільнення від нарахування орендної плати у повному обсязі за період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно на підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, враховуючи запровадження карантинних заходів на території України, закриття пунктів пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського авіасполучення та терміналу D "Міжнародний аеропорт "Бориспіль",  внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості користуватись приміщенням для розміщення офісу в терміналі D та здійснювати обслуговування пасажирів, на підтвердження чого надав сертифікат ТПП України № 3100-20-1460; здійснення оплати за оренду в розмірі 50% від суми нарахованої плати відповідно до Постанови КМУ № 611 від 15.06.2020 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (надалі - Постанова КМУ № 611) з 12.03.2020 по 16.03.2020 та з 15.06.2020 по липень 2020 року включно.  За контррозрахунком відповідача до перерахування позивачу за період березень-липень 2020 року належить 18544,91 грн орендної плати з 77335,10 грн заявлених, а також відсутні підстави для нарахування 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу через некоректно виставлені рахунки та зважаючи на умови п. 3.7 договору, якими вимоги щодо оплати штрафу на користь балансоутримувача не передбачені.
У відповіді на відзив позивач заперечив щодо настання факту форс-мажорних обставин у договірних відносинах, за відсутності їх переліку та узгодження в договорі № 1807 від 01.04.2016, та з огляду на те, що товариство не належить до орендарів, включених у перелік, вказаний у Додатку 1 до Постанови КМУ № 611 від 15.06.2020, які звільняються від сплати орендної плати з дати встановлення карантину. Щодо можливості застосування 50% зменшення орендної плати позивач зауважив про ненадання відповідачем доказів внесення сторонами змін до договору в частині зменшення розміру орендної плати на підставі та у порядку, визначених Додатком 2 до вказаної Постанови КМУ № 611, що було б підставою для відповідного зменшення. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №910/19133/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 41 390,45 грн основної заборгованості, 3319,66 грн пені, 8691,95 грн. 95 коп штрафу, 789,73 грн  3% річних, 1017,09 грн  інфляційних втрат та 1111,42 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване встановленням обставин щодо невиконання відповідачем зобов`язань за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна (балансоутримувачем якого є Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль") № 1807 від 01.04.2016 щодо оплати орендних платежів. При цьому, враховуючи встановлені судом обставини правовідносин сторін, за наявності письмового погодження орендодавця на відповідне зменшення орендної плати, суд дійшов висновку, що належною до нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача, як балансоутримувача, є орендна плата у розмір 30%, розрахована відповідно до визначеної Методики, із зменшенням на 50% відповідно до положень п. 2 ч. 1 Постанови № 611 та додатку 2, зокрема у спірний період з 12.03.2020 по 31.07.2020. Так, за перерахунком суду, у період з 01.03.2020 по 11.03.2020 орендна плата на користь балансоутримувача без наявності підстав для зменшення, склала 495,07 грн за один день оренди та 5445,78 грн. відповідно з урахуванням кількості днів оренди майна у вказаний період; за період з 12.03.2020 по 31.07.2020, враховуючи зменшення орендної плати на 50% в силу норм чинного законодавства, належним до сплати є розмір орендної плати: 4950,71 грн за березень 2020 року (з 12.03.2020 по 31.03.2020), 7734,99 грн за квітень 2020 року, 7758,19 грн за травень 2020 року, 7773,71 грн за червень 2020 року, 7727,07 грн за липень 2020 року, всього 41390,45 грн. Здійснивши перевірку здійсненого позивачем розрахунку пені та штрафу, суд зазначає, що при здійсненні розрахунку не дотримано приписів ч. 6 статті 232 ГК України щодо обмеження нарахування пені шестимісячним строком з дня прострочення виконання зобов`язання, адже виклад умови п. 3.7 договору "за кожен день прострочення, включаючи день оплати" не є угодою сторін про збільшення строку нарахування неустойки за порушення виконання зобов`язання; також при розрахунку за лютий 2020 року безпідставно включено до періоду прострочення день оплати; також, оскільки судом визнано обґрунтованим зменшення орендної плати, то нарахування штрафних санкцій здійснюється на суми боргу з урахуванням цього зменшення; за перерахунком суду, належною до стягнення є сума 3319,66 грн пені та 8691,95 грн штрафу. При цьому, судом відхилено доводи відповідача щодо безпідставності стягнення на користь балансоутримувача 21% штрафу, враховуючи загальні умови розподілу між орендодавцем та балансоутримавачем орендної плати та, відповідно, отримання права балансоутримувача на нарахування штрафних санкцій за невиконання цього зобов`язання відповідачем відповідно до цієї пропорції. Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено про безпідставне включення до періоду прострочення оплати орендної плати за лютий 2020 року день оплати (16.09.2020), станом на який борг вже не існував. Так, за перерахунком суду, з урахуванням зменшення розміру орендної плати, належними до стягнення з відповідача є 789,73 грн 3% річних та 1017,09 грн інфляційних втрат (в межах розрахунку позивача, оскільки нарахований судом розмір 1084,76 грн інфляційних втрат є більшим). 
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №910/19133/20 в частині відмови у стягненні 35944,65 грн основної заборгованості, 2054,29 грн пені, 10745, 15 грн штрафу, 462,26 грн 3% річних, 2,0 грн інфляційних втрат та 990,58 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. 
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив порушення судом норм матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві. При цьому, скаржник вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" не визначено, з якого моменту орендодавцем має бути забезпечено нарахування орендної плати орендарям згідно з додатками 2 і 3 до неї, що за своєю правовою природою є зміною істотної умови договору оренди - зменшення розміру орендної плати, що в свою чергу передбачає необхідність внесення відповідних змін до договору у порядку, встановленому cт. 188 ГК України, ст.ст. 651 - 654 ЦК України, Законом України "Про оренду державного та комунального майна" і затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна» «Порядком передачі в оренду державного та комунального майна»; проте зміни до умов договору в частині зменшення розміру орендної плати сторонами не вносились. Також позивач вважає правомірним нарахування відповідачу 2054,29 грн пені, 10745,15 грн штрафу, 462,26 грн 3% річних, 2,0 грн інфляційних втрат на суму основної заборгованості в розмірі 35944,05 грн.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №910/19133/20.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального, зокрема, ч. 2 ст. 547, ч.4 ст. 612, ст. ст. 613, 616, частини 6 ст. 762 ЦК України, та процесуального права, зокрема, ст. 236 ГПК України. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позовну заяву, запереченнях відповідача на відповідь на відзив. Відповідач стверджував, що карантинні заходи та обмеження авіаперевезень унеможливили господарську діяльність ТОВ "Інтеравіа"; застосовуючи штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних на зменшену орендну плату, судом не враховано, що в даному випадку не було прострочення з боку ТОВ "Інтеравіа" в силу приписів частини 4 ст. 612 ЦК України, відповідно до якої прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (в даному випадку, на думку скаржника, прострочення кредитора є бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, яка полягає у незабезпеченні нарахування орендної плати з 12.03.2020 в розмірі 50%  суми нарахованої орендної плати, у відповідності до постанови КМУ від 15.07.2020 №611, а бездіяльність позивача полягає у не приведенні рахунків за орендну плату у відповідність із чинним законодавством України).
У відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" позивач просить вказану  апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду, є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 41 390,45 грн основної заборгованості, 3319,66 грн пені, 8691,95 грн. 95 коп штрафу, 789,73 грн  3% річних, 1017,09 грн  інфляційних втрат та 1111,42 грн витрат по сплаті судового збору ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. Також позивач просив визнати причини пропуску, встановленого строку для подання відзиву, поважними та поновити відповідний строк.
Колегія суддів вважає наявними підстави для поновлення строку на подання відзиву, оскільки причини, наведені позивачем, є поважними.
У відзиві на апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" відповідач просить відхилити доводи та вимоги вказаної  апеляційної скарги, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду, є безпідставними та необґрунтованими. Також відповідач просив визнати причини пропуску, встановленого строку для подання відзиву, поважними та поновити відповідний строк.
Колегія суддів вважає наявними підстави для поновлення строку на подання відзиву, оскільки причини, наведені відповідачем, є поважними.
Суд апеляційної інстанції не враховує доповнення до апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа", з огляду на порушення останнім встановленого частиною 1 статті 266 ГПК України порядку зміни та доповнення апеляційної скарги.
Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
01 квітня 2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець за договором), правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях відповідно до наказу Фонду державного майна України від 05.08.2019 № 786 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА» (орендар за договором, відповідач) був укладений договір оренди № 1807 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення № 208 (надалі - майно), реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, загальною площею 21,2 кв.м, розміщене на другому поверсі пасажирського терміналу «D», за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувач за договором, позивач).
За Актом приймання-передачі орендованого майна від 01.06.2016 (додаток № 2 до договору), відповідач отримав у користування предмет оренди - майно по договору.
У подальшому сторонами Додатковими договорами № 1 від 31.03.2017, № 2 від 02.04.2018, № 3 від 03.04.2019, № 4 від 09.12.2019 неодноразово були внесені зміни та доповнення до договору.
Відповідно до п. 1.2 договору визначено, що майно передається в оренду з метою розміщення офісу.
Пунктом 3.1 договору в редакції додаткового договору № 3 від 03.04.2019 року до договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінему Міністрів України від 04.10.1955 № 786 (зі змінами) і становить за перший (базовий) місяць оренди грудень 2018 року суму 29293,95 грн без ПДВ.
Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.2 договору).
Згідно з положеннями п. 3.3 договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.
Відповідно до п. 3.6 договору, орендна плата перераховується до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який сплачується платіж.
Водночас, орендар зобов`язаний до 15-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача Акт приймання-здачі виконаних послуг та рахунок. Підписаний Акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти днів Акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами (п.5.2 договору).
Сторонами у п. 3.7 договору узгоджено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримавачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату зарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості (п. 3.8 договору).
Згідно з положеннями Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої   постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, розподіл нарахованої орендної плати здійснюється орендарем та балансоутримувачем в частинах, обумовлених укладеним сторонами договором (70% та 30%), без урахування ПДВ, після чого сума ПДВ, що підлягає сплаті, додається до частини орендної плати, яка підлягає сплаті на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», а ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», як податковий агент, сплачує у подальшому відповідну суму податку до державного бюджету.
Відповідно до Реєстрів виданих/отриманих оригіналів Документів за період з 01.02.2020 по 31.07.2020, представник відповідача самостійно отримав від позивача рахунки-фактури з актами прийому-здачі наданих послуг за період березень-липень оренди об`єкта: приміщення № 208 на другому поверсі терміналу D по договору № 1807 від 01.04.2016, а саме:
-                               12.03.2020- рахунок-фактура № 76/253 від 29.02.2020 за лютий 2020 на суму 36540,94 грн, з яких на користь ДП «Міжнародний Аеропорт «Бориспіль» підлягає сплаті - 15225,39 грн, строк оплати 15.03.2020, Акт приймання-здачі виконаних робіт від 29.02.2020 на суму 36540,24 грн;
-                               15.04.2020 - рахунок-фактура № 76/492 від 31.03.2020 за березень 2020 на суму 36833,27 грн, з яких на користь ДП «Міжнародний Аеропорт «Бориспіль» підлягає сплаті - 15347,20 грн, строк оплати 15.04.2020, Акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.03.2020 на суму 36833,27 грн;
-                               13.05.2020 - рахунок-фактура № 76/733 від 30.04.2020 за квітень 2020 на суму 37127,93 грн, з яких на користь ДП «Міжнародний Аеропорт «Бориспіль» підлягає сплаті - 16187,99 грн, строк оплати 15.05.2020, Акт приймання-здачі виконаних робіт від 30.04.2020 на суму 37127,93 грн;
-                               12.06.2020 - рахунок-фактура № 76/914 від 31.05.2020 за травень 2020 на суму 37239,31 грн, з яких на користь ДП «Міжнародний Аеропорт «Бориспіль» підлягає сплаті - 15516,38 грн, строк оплати 15.06.2020, Акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.05.2020 на суму 37239,31 грн;
-                               14.07.2020 - рахунок-фактура № 76/1120 від 30.06.2020 за червень 2020 на суму 37313,80 грн, з яких на користь ДП «Міжнародний Аеропорт «Бориспіль» підлягає сплаті - 15547,42 грн, строк оплати 15.07.2020, Акт приймання-здачі виконаних робіт від 30.06.2020 на суму 37313,80 грн;
-                               11.08.2020 - рахунок-фактура № 76/1278 від 31.07.2020 за липень 2020 на суму 37089,91 грн, з яких на користь ДП «Міжнародний Аеропорт «Бориспіль» підлягає сплаті - 15454,13 грн, строк оплати 15.08.2020, Акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.07.2020 на суму 37089,91 грн.

Вказані Акти приймання-здачі виконаних робіт за оренду майна у період лютий-липень 2020 по договору № 1807 від 01.04.2016 відповідачем залишились не підписані.
Колегією суддів встановлено, що отримавши відповідні рахунки та акти здачі приймання-виконаних послуг відповідач листами № 01.10.1-194 від 17.04.2020, № 01.10.1-228 від 19.05.2020, № 01.10.1-256 від 15.06.2020, № 01-08-305 від 22.07.2020, № 01-10.1-363 від 19.08.2020 висловив свої заперечення орендодавцю та балансоутримувачу (позивачу) проти прийняття до обліку та сплати коштів, натомість просив звільнити його від орендної плати з 17.03.2020, фактично за березень-травень 2020 року, через неможливість використання орендованого майна та зменшити нараховану суму орендної плати за червень-липень 2020 року на 50% у зв`язку з набранням чинності 17.07.2020   Постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину».
На вказані листи позивачем було надано відповідь щодо необхідності звернення до орендодавця за роз`ясненнями, врегулювання цього питання лише після прийняття урядом постанови про порядок сплати орендної плати у період дії карантину, звернення до орендодавця з проханням укласти додаткові договори про внесення змін до договору в частині зменшення орендної плати та очікування відповіді на вказане звернення.
Щодо Акту приймання-здачі виконаних послуг за лютий 2020 року від 29.02.2020 та рахунку -фактури № 76/253 від 29.02.2020 на суму 36540,94 грн, то належна до стягнення сума орендної плати на користь балансоутримувача 15225,39 грн зі строком оплати 15.03.2020 була визнана та перерахована відповідачем 16.09.2020, що останнім не заперечується.
У зв`язку з неоплатою виставлених рахунків позивачем надіслано на адресу відповідача претензії № 35-28/5-68 від 10.06.2020 з вимогою погашення заборгованості у місячний строк за визначеними реквізитами.
У відповідь на вказані вимоги відповідач листом від 07.08.2020 зазначив про наявність обставин у зв`язку з запровадженням карантинних заходів на території України для звільнення від сплати орендної плати з 18.03.2020 по 15.06.2020 на підставі ч. 6   ст. 762 ЦК України, та нарахування орендної плати у розмірі 50% з 15.06.2020.
Претензією № 35-28/5-157 від 14.09.2020 позивачем повторно висловлено вимогу оплати боргу, зокрема у сумі 92560,49 грн за період лютий-липень 2020 року, та надано пояснення щодо відсутності у ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», як балансоутримувача, для внесення змін до договору щодо розміру орендної плати, звільнення від оплати згідно з положеннями ч. 6   ст. 762 ЦК України, у зв`язку з чим це питання належить узгоджувати з орендарем, та повідомлено про необхідність комісійного обстеження приміщення та складання акту неможливості використання орендованого майна.
Предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача 77 335,10 грн основного боргу, 5 373,95 грн пені, 19 437,10 грн штрафу, 1 251,99 грн 3% річних, 1019,09 грн інфляційних втрат.
Відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.
Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).
За правовою природою спірні правовідносини сторін по договору оренди № 1807 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 01.04.2016 віднесені до зобов`язань найму (оренди).
Як встановлено ч. 1   ст. 283 Господарського кодексу України   (далі -   ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Згідно з ч. 6   ст. 283 ГК України   до відносин оренди застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України   з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до   ст. 759 Цивільного кодексу України   за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Оскільки орендоване майно є державною власністю до спірних правовідносин застосовуються положення   Закону України «Про оренду державного та комунального майна»   (надалі - Закон), який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею державного та комунального майна в оренду.
За змістом частини першої   статті 2 Закону, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, яке необхідне орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до частини третьої   статті 18 Закону   орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно й у повному обсязі.
За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).
Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Як встановлено вище, позивачем, як балансоутримувачем, за договором № 1807 від 01.04.2016 на користь якого підлягає перерахування 30% щомісячного розміру орендної плати, за період березень-липень 2020 року включно нараховано до сплати 77 335,10 грн орендної плати, рахунки на оплату та акти приймання-здачі виконаних послуг за цей період відповідачем отримано особисто в бухгалтерії балансоутримувача, як передбачено п. 5.2 договору.
Наданими відповідачем копіями листів підтверджено факт висловлення орендарем у визначений п. 5.2 договору термін заперечень проти прийняття послуг на спірну суму за вказаними рахунками та актами, які мотивовані наявністю підстав для звільнення від орендної плати з початку карантинних заходів, закриття терміналу D, в якому знаходилось орендоване відповідачем приміщення, та прийняттям   Кабінетом Міністрів України постанови № 611 від 15.07.2020 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину», на підставі якого орендар має право на зменшення орендної плати.
Водночас проаналізувавши доводи позивача та відповідача, зміст листування сторін, колегією суддів встановлено, що між орендарем та балансоутримувачем не було досягнуто згоди щодо задоволення звернень орендаря та зміни розміру орендної плати у спірний період.
Відповідно до   статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
За умовами п. 3.6 договору, строк оплати щомісячних 30% орендної плати на рахунок балансоутримувача настав 15 числа місяця, наступного за звітним.
Відповідно до   ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Однак, відповідно до частини 4   статті 14 ЦК   особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2   ст. 286 Господарського кодексу України, орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди.
Згідно з ч. 6   ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Норма права, закріплена в ч. 6   ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.
Для застосування ч. 6   ст. 762 ЦК України   та звільнення наймача (орендатора) від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає, це така обставини за яких майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини.
Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів   ст. 762 ЦК України   викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах № 910/10657/19, № 914/2264/17, №914/1248/18, № 914/70/18.
В обґрунтування підстав звільнення від орендної плати у період з 17.03.2020 по 14.06.2020 посилається саме на норму частини 6   статті 762 ЦК України, стверджуючи при цьому, що внаслідок рішень органів державної влади (закриття з 17.03.2020 пунктів пропуску (пунктів контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення; встановлення заборони прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою) ТОВ "Інтеравіа", основною діяльністю якого є надання послуг з наземного обслуговування авіаперевізникам, тимчасово призупинило виробничу діяльність та не могло використовувати майно; також зупинення за рішенням позивача роботи терміналу D, в якому знаходилось орендоване по договору приміщення для розміщення офісу призвело до неможливості використання майна.
Вищеперелічені обставини відповідач визначає як форс-мажорні та такі, що унеможливили використання орендованого майна, на підтвердження чого ним долучено до відзиву копію сертифікату Торгово-промислової палати України № 3100-20-1460 про форс-мажорні обставини: карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України ТОВ "Інтеравіа" щодо обов`язку користування державним нерухомим майном - нежитловим приміщенням № 208, загальною площею 21,8 кв.м., що розміщене на 2-му поверсі пасажирського терміналу "D", що знаходиться у Міжнародному аеропорті «Бориспіль» та перебуває на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за договором № 1807 від 01.04.2016, період дії форс-мажорних обставин: 17.03.2020-14.06.2020.
Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, умовами укладеного між сторонами договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1807 від 01.04.2016 не передбачено умов та підстав звільнення від обов`язку оплати орендної плати, у т.ч. з підстав настання форс-мажорних обставин.
Крім того, саме лише посилання на те, що у зв`язку з запровадженням карантинних заходів з 12.03.2020 та встановлення Урядом України відповідних обмежень у сфері авіаперевезень та закриття кордонів, ТОВ «Інтеравіа», основною діяльністю якого є надання послуг з наземного обслуговування авіаперевізникам, тимчасово призупинило виробничу діяльності, оголосило простій, не є безумовною підставою настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах щодо оренди державного майна, оскільки має бути оцінено неможливість використання орендованого майна відповідача у сукупності з усіма обставинами.
Відповідачем не надано належних доказів та не доведено, що обмеження регулярних пасажирських авіаперевезень позбавило його права доступу до орендованих приміщень та їх використання.
Надана роздруківка з сайту позивача про закриття терміну «D» Міжнародного аеропорту «Бориспіль» не є доказом обмеження відповідача у реалізації використання працівниками орендованого приміщення.
Пунктом 14 «Прикінцеві та перехідні положення»   Цивільного кодексу України   встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного   Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211   (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому   законом   порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.
У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.
Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.
Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді.
Фонд державного майна України листом № 10-16-8306 від 30.04.2020 «Щодо деяких питань реалізації Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Держаний бюджет України на 2020 рік» надав роз`яснення щодо порядку застосування звільнення орендарів державного майна від сплати орендної плати, зі змісту яких вбачається, що для отримання звільнення від орендної плати необхідно:
1. Перевірити чи поширюються заборони зі здійснення певного виду підприємницької та іншої діяльності, що запроваджені   постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211   (із змінами і доповненнями) на вид діяльності (цільове призначення), за яким використовується державне майно за договором оренди.
2. Якщо так, то орендар звертається із заявою до орендодавця з проханням звільнити такого орендаря від орендної плати за договором відповідно до   статті 762 Цивільного кодексу України.
3. Після отримання звернення орендаря орендодавець спільно з балансоутримувачем майна, що є об`єктом договору оренди, здійснює обстеження орендованого приміщення з метою отримання доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди, про що складається акт.
4. На підставі заяви орендаря і складеного представниками орендодавця і балансоутримувача акту обстеження орендодавець приймає рішення про звільнення орендаря від сплати орендної плати на період карантину.
Отже, задля реалізації свого права на звільнення від орендної плати, відповідачу необхідно було звернутися з відповідною заявою до орендодавця - Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях і це право, як вбачається з наданих відповідачем примірників листів, було реалізоване.
Водночас, будь-яких доказів встановлення у визначеному порядку обстеження орендованого приміщення з метою фіксування доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди та складання відповідного акту суду не надано, що вказує на недоведеність відповідачем наявності підстав в розумінні ч. 6   ст. 762 Цивільного кодексу України   для звільнення від сплати орендної плати у вказаний ним період, що становить частину спірного періоду у даній справі.
Посилання відповідача на   постанову Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину», як на підставу звільнення його від орендної плати також є безпідставними, оскільки відповідач не відноситься до орендарів, перелічених у додатку 1 до даної постанови.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 1.1 та п. 1.2 договору № 1807 від 01.04.2016, відповідач орендував нежитлове приміщення № 208, площею 21,2 кв.м., яке розміщене на другому поверсі пасажирського терміналу «D», за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт, та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» саме з метою розміщення офісу.
Відповідно до переліку орендарів додатку 2 Постанови № 611, орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків,   відповідач є орендарем, який використовує нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах),   тобто має право на зменшення орендної плати.
У п. 3.5 договору визначено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин   та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.
Листом № 50-02.02-4808 від 30.11.2020 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області повідомлено позивача та відповідача, що на виконання   постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину», на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, враховуючи заяву відповідача      № 01-08-165 від 20.03.2020, у т.ч. по договору № 1807 від 01.04.2016, нарахування орендної плати за користуванням нерухомим державним майном, здійснюється у розмірі 50% відсотків суми нарахованої орендної плати.
Враховуючи встановлені судом обставини правовідносин сторін, за наявності письмового погодження орендодавця на відповідне зменшення орендної плати, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що належною до нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача, як балансоутримувача, є орендна плата в розмірі 30%, розрахована відповідно до визначеної Методики, із зменшенням на 50% відповідно до положень п. 2 ч. 1 Постанови № 611 та додатку 2, зокрема у спірний період з 12.03.2020 по 31.07.2020.
Таким чином, за перерахунком суду першої інстанції, який перевірено судом апеляційної інстанції, у період з 01.03.2020 по 11.03.2020 орендна плата на користь балансоутримувача без наявності підстав для зменшення, склала 495,07 грн за один день оренди та 5445,78 грн. відповідно з урахуванням кількості днів оренди майна у вказаний період; за період з 12.03.2020 по 31.07.2020, враховуючи зменшення орендної плати на 50% в силу норм чинного законодавства, належним до сплати є розмір орендної плати: 4950,71 грн за березень 2020 року (з 12.03.2020 по 31.03.2020), 7734,99 грн за квітень 2020 року, 7758,19 грн за травень 2020 року, 7773,71 грн за червень 2020 року, 7727,07 грн за липень 2020 року, всього 41390,45 грн.
З огляду на викладене, враховуючи те, що заборгованість відповідача зі сплати орендних платежів за вказаний період у розмірі 41390,45 грн належним чином доведена, доказів сплати відповідачем вказаної суми у визначені строки та станом на час розгляду справи по суті спору, матеріали справи не містять, а факт відсутності розрахунків між сторонами у спірний період відповідач не заперечує, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості за несплату орендної плати в розмірі 41390,45 грн. Позовні вимоги в частині стягнення орендної плати в розмірі 35944,65 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, зволікання відповідача зі сплатою орендних платежів до надання відповідних роз`яснень орендодавцем і балансоутримувачем та задоволення його вимог про звільнення від сплати та/або зменшення орендної плати розцінюється судом як порушення виконання господарського зобов`язання, оскільки відповідач не був позбавлений здійснювати оплату орендної плати у визнаному ним розмірі та розраховувати на подальше узгодження сторонами взаєморозрахунків та конкретного розміру орендної плати у спірний період.
Відповідно до   ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пункт 1   статті 612 Цивільного кодексу України   визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі   статтею 549 Цивільного кодексу України   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
У п. 3.7 договору визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
Згідно п. 3.8 договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості.
За прострочення виконання зобов`язання з оплати орендної плати у лютому-липні 2020 року позивачем нараховано до стягнення з відповідача 5 373,95 грн пені та 19 437,10 грн штрафу.
Колегією суддів встановлено, що при здійсненні розрахунку позивачем не дотримано ч. 6   статті 232 ГК України   щодо обмеження нарахування пені шестимісячним строком з дня прострочення виконання зобов`язання, адже виклад умови п. 3.7 договору «за кожен день прострочення, включаючи день оплати» не є угодою сторін про збільшення строку нарахування неустойки за порушення виконання зобов`язання; також при розрахунку за лютий 2020 року безпідставно включено до періоду прострочення день оплати.
Також, оскільки судом визнано обґрунтованим зменшення орендної плати, то нарахування штрафних санкцій здійснюється на суми боргу з урахуванням цього зменшення.
За перерахунком суду, належною до стягнення є сума 3319,66 грн пені та 8691,95 грн штрафу.
При цьому, судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача щодо безпідставності стягнення на користь балансоутримувача 21% штрафу, враховуючи загальні умови розподілу між орендодавцем та балансоутримавачем орендної плати та, відповідно, отримання права балансоутримувача на нарахування штрафних санкцій за невиконання цього зобов`язання відповідачем відповідно до цієї пропорції.
Відповідно до ч. 2   ст. 625 ЦК України   боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене   законом   право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку   ст. 625 Цивільного кодексу України   є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 1251,99 грн 3% річних, 1019,09 грн інфляційних втрат, колегія суддів зазначає про безпідставне включення до періоду прострочення оплати орендної плати за лютий 2020 року день оплати (16.09.2020), станом на який борг вже не існував.
Таким чином, за перерахунком суду, з урахуванням зменшення розміру орендної плати, належними до стягнення з відповідача є 789,73 грн 3% річних та 1017,09 грн інфляційних втрат (в межах розрахунку позивача, оскільки нарахований судом розмір 1084,76 грн інфляційних втрат є більшим).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення 41390,45 грн. основної заборгованості по сплаті орендної плати, 3319,66 грн пені та 8691,95 грн штрафу, 789,73 грн 3% річних та 1017,09 грн інфляційних втрат. В решті позовні вимоги  не підлягають задоволенню у зв`язку зі зменшенням розміру орендної плати та за недоведеністю підстав нарахування. 
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення суду відсутні.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарги задоволенню не підлягають.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг покладаються судом на скаржників у відповідності до статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №910/19133/20 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на скаржників.
Матеріали справи №910/19133/20 повернути Господарському суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Т.П. Козир

                                                                                Г.А. Кравчук