22-ц/804/1927/21 
                                                                                266/772/21 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/772/21
Номер провадження 22-ц/804/1927/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Баркова В.М., Биліни Т.І.,
секретар – Целовальник К.А.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 
на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2021 року, у складі судді Шишиліна О.Г., повний текст рішення складено 12 травня 2021 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 
до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
про зняття арешту,

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

12 лютого 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі – Приморський ВДВС), в якому просила визнати право власності на майно, яке зазначене в пунктах 1-3 постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП № 60499977 від 03 лютого 2021 року, винесеною державним виконавцем Приморського ВДВС за ОСОБА_1 та зняти з нього арешт. 
23 лютого 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про зміну предмету позову, в якій просила зняти арешт з майна, належного ОСОБА_1 , а саме: стільці дерев`яні з тканиною оббивкою, у кількості 6 шт, набору вуличних меблів, плетені, 2 крісла, диван 1 шт та журнальний стіл зі скляною поверхньою та відпарювач одягу марки Tefal master precision 360 ? 1 шт, на які накладено арешт державним виконавцем Приморського ВДВС Красюк О.О. постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника у ВП № 60499977 від 03 лютого 2021 року. 
Позовна заява мотивована тим, що 18 вересня 2019 року Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області ухвалено заочне рішення по справі № 266/3729/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 24000 доларів США. 03 лютого 2021 року позивачка від свого чоловіка ОСОБА_4 дізналась, що державним виконавцем Приморського ВДВС Красюк О.О. при примусовому виконанні вказаного рішення суду накладено арешт на належне їй майно. При здійсненні державним виконавцем опису й арешту майна ОСОБА_4 повідомив, що майно належить позивачці, але даний факт не був прийнятий до уваги. Вказує, що придбане нею 30 грудня 2017 р. в ТОВ «Комфі трейд» у роздрібному магазині «COMFY» відпарювач одягу марки Tefal master precision 360° за 2798,30 грн, 21 жовтня 2018 року у ФОП ОСОБА_5 садовий набір меблів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який складається з двох крісел, одного дивану, одного журнального столу зі скляною поверхньою, 05 листопада 2018 року у ФОП ОСОБА_5 набір з 6 стільців «ДИНАР» не належить ОСОБА_4 , а належить їй на праві власності у зв`язку із чим не може бути описано та арештовано, як майно боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_4 . 

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2021  року залучено до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2021  року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень статей 60, 61, 63 СК України,  частини 2 статті 183 ЦК України та прийшов до висновку, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.   
Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не доведено обставин, що вказане майно, а саме: стільці дерев`яні з тканиною оббивкою у кількості 6 шт., набору вуличних меблів, плетені, 2 крісла, диван 1 шт., журнальний стіл зі скляною по верхньою та відпарювач одягу марки Tefal master precision 360° 1 шт., придбано за її особисті кошти і не являється спільним сумісним майном подружжя. 
Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові № 905/368/18 від 26 листопада 2019 року, суд прийшов до висновку, що належними відповідачами за такими позовними вимогами є боржник та стягувач у виконавчому провадженні, в межах якого такий арешт був накладений. 
Суд виходив з того, що стягувачем у виконавчому проваджені є ОСОБА_3 , боржником ОСОБА_4 та прийшов до висновку, що позивачкою не доведено обставин, передбачених частиною 1 статті 4 ЦПК України, яким чином відповідачем Приморським ВДВС порушується, не визнається або оспорюється право позивачки, за захистом якого вона звернулась до суду.  

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
14 червня 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подано через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким  задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 червня 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2021 року.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 червня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 мотивована тим, що судом не враховано додані до позовної заяви документи, які підтверджують факт придбання майна саме ОСОБА_1 . 

Крім того, судом залишено поза увагою заяву ОСОБА_4 , яка знаходиться в матеріалах справи, про те, що він немає будь-якого відношення до описаного державним виконавцем майна. 

Апеляційну скаргу позивачкою обґрунтовано положеннями статті 41 Конституції України, статтей 316, 317, 319, 321,328, 386 ЦК України, статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».  

Відзив на апеляційну скаргу
На виконання статті 360 ЦПК України учасниками справи відзиви на апеляційну скаргу не подано. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права власності, позивачка ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що спірне майно було придбано нею особисто, а тому належить їй на праві власності і не належить ОСОБА_4 . Оскільки спірне майно арештовано в порядку виконавчого провадження, боржником в якому вона не являється, це порушує її право власності на це майно, а тому просила зняти з нього арешт.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 08 жовтня 2005 року перебувають у зареєстрованому міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області шлюбі, актовий запис № 914. 
Згідно товарного чеку від 05 листопада 2018 року ОСОБА_1 сплачено 1734 грн ФОП ОСОБА_5 за стільці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у кількості 6 штук.
Згідно товарного чеку від 21 жовтня 2018 року ОСОБА_1 сплачено 2100 грн ФОП ОСОБА_5 за набір садових меблів «Bali» ОСОБА_7 . 
Згідно товарного чеку від 30 грудня 2017 року ОСОБА_1 сплачено 2798,30 грн за придбаний в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відпарювач одягу марки Tefal master precision 360°.
Судом також встановлено, що 03 лютого 2021 року постановою державного виконавця Приморського ВДВС при примусовому виконанні виконавчого листа № 266/3729/19 від 30 жовтня 2019 року, виданого Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики від 21 липня 2018 року в розмірі 24000,00 доларів США проведено опис та накладено арешт майна (коштів) боржника, а саме на стільці дерев`яні з тканиною оббивкою у кількості 6 шт., набір вуличних меблів, 2 крісла, диван 1 шт. та журнальний стіл зі скляною по верхньою, відпарювач одягу марки Tefal master precision 360° 1 шт. 

2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони та треті особи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.87-91). Від представника позивачки – ОСОБА_2 та Приморського ВДВС надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.93, 97).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.
            Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

            Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
            Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
            Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

            Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідають повністю.

            Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно частини 1  статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається  своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 та  ОСОБА_4 з 08 жовтня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 32, 50). 

За положеннями частини 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до частини 2 статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1 статті 61 СК України).
Згідно з положеннями ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 

Аналогічні положення закріплені і у  статті 368 ЦК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, відповідно до положень статті 57 СК України, є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Позивачка, зазначаючи про те, що стільці дерев`яні з тканиною оббивкою у кількості 6 шт., набору вуличних меблів, плетені, 2 крісла, диван 1 шт., журнальний стіл зі скляною по верхньою та відпарювач одягу марки Tefal master precision 360° 1 шт., придбано за її особисті кошти і не являється спільним сумісним майном подружжя, не надала належних та допустимих доказів того, що вказане майно є її особистою власністю, а не власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 

Колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги, що судом не прийняті до уваги додані до позовної заяви копії товарних чеків від 05 листопада 2018 року на придбання шести стільців, від 21 жовтня 2018 року  на придбання набору  садової меблі, паспорта  на відпарювач одягу марки Tefal master precision 360° заповнений 30 грудня 2017 року, в яких  зазначено її ПІБ, та касовий чек від 30 грудня 2017 грудня,  оскільки зазначені документи не містять доказів що вказане в них майно придбане за особисті кошти позивачки (а.с.8 – 10).

Так як позивачкою не надано належних та достовірних доказів щодо придбання спірного майна за особисті кошти та того, що це майно належить їй на праві особистої власності, та враховуючи положення наведених  вище  положень норм СК України, колегія суддів  критично відноситься і до доводів апеляційної скарги щодо не прийняття судом до уваги пояснення третьої особи ОСОБА_4 про те, що спірне майно належить ОСОБА_1 .

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що третя особа ОСОБА_4 є  боржником за виконавчим листом № 266/3729/19  від 30 жовтня 2019 року, виданим Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з останнього на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики від 21 липня 2018 року в розмірі 24000 доларів США (а.с.5 -7).  

Згідно частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
            Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
             Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
             Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
             Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
             За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
             Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
              Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
             Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
             Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
             Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
              У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
              Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача, або до не всіх осіб, які повинні бути залучені до справи в якості відповідачів, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 пред`явила позов про зняття арешту з майна до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (а.с.1 – 4, 23, 34).  

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі – постанова № 5), роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлено власником, а також  особою, яка  володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту. Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках  - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.  
            Оскільки, заявлені позивачкою вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , та не стосуються  державного виконавця, який за даним позовом є відповідачем, колегія суддів вважає, що заявлені позивачкою вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третіми особами, та які в такій ситуації мають бути залучені співвідповідачами, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
              Проте ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до участі в справі як співвідповідачі не залучені, клопотань про їх залучення співвідповідачами за цим позовом позивачка ОСОБА_1 не заявляла, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволенню, а рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2021 року – без змін. 

Щодо стягнення судових витрат

За частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, законних підстав для відшкодування судового збору не мається.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19 липня 2021 року.

Судді:      Т.Б.Ткаченко

      В.М.Барков

      Т.І.Биліна