ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4942/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: О.А. Рідзель

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 вересня 2021 року                                                                                           м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Костюк Л.О., Пилипенко О.Є., 
при секретарі судового засідання Шуст Н.А.,
за участю представника позивача - адвоката Заруба С.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від  23 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Черкаській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати:
- постанову від 07.10.2020 №ЧК-564/374/АВ/ТД-ФС-38 про накладення штрафу;
- припис від 01.10.2020 №ЧК-564/374/АВ-П про усунення виявлених порушень.
Позов мотивовано тим, що оскаржувані рішення прийняті з огляду на допуск до роботи без укладення трудового договору ОСОБА_2 на посаду бармена та ОСОБА_3 на посаду посудомийки. Разом з тим позивач посилається на те, що за місцем перевірки та провадження господарської діяльності також здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_4 , який наказами від 16.09.2020 прийняв на роботу вищевказаних осіб, уклавши трудовий договір. Отже, на момент перевірки усі особи, що перебували на місці її проведення були працевлаштовані, що не враховано відповідачем. Крім того вказано на недоліки документів, на підставі яких здійснено перевірку позивача, що має наслідком її безпідставність. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ФОП ОСОБА_1 звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 23 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права під час ухвалення рішення.
Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що окрім оскаржуваний постанови та припису, відповідачем також винесено постанову в порядку статті 41 КУпАП. Проте, 30 листопада 2020 року Драбівським районним судом Черкаської області винесено постанову по справі №692/1031/20, відповідно до якої закрито провадження в адміністративній справі про притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 41 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. У цьому зв`язку позивач вважає, що у даному випадку на неї покладено два види відповідальності за одне й те саме порушення, що заборонено чинним законодавством. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 , встановлено іншому учаснику процесу строк, протягом якого можливо подати відзив на апеляційну скаргу, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Від Управління Держпраці у Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначається, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, досліджено усі наявні докази, допитані свідки, надано їм належну оцінку. Стосовно наявності обставин накладення на позивача кількох видів відповідальності за одне й те саме порушення відповідач зазначив на помилковості таких доводів апелянта, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено стосовно позивача за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору, а постанова про накладення штрафу за положеннями КЗпП України винесена за порушення законодавства про працю за допущення до роботи без укладення трудового договору осіб, без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав. Представники відповідача в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказом управління Держпраці у Черкаській області від 15.09.2020 №689-Н доручено провести інспекційне відвідування позивача з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.
Відповідно до вказаного наказу та направлення службовими особами відповідача проведено інспекційне відвідування позивача за адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 (кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).
Під час інспекційного відвідування службовими особами відповідача складено вимогу від 16.09.2020 про надання у строк до 09 год. 00 хв. 17.09.2020 позивачем документів щодо її господарської діяльності.
Надалі 23.09.2020 складено Акт №ЧК-564/374/АВ, яким встановлені порушення вимог  статті 24 Кодексу Законів про працю України  (далі -  КЗпП) та  постанови КМУ від 17.06.2015 №413, які полягали у допуску позивачем до роботи двох працівників без укладення трудового договору та повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу.
Інспектором праці Шевченко М.В. винесено припис від 01.10.2020 №ЧК-564/374/АВ-П про усунення порушень у строк до 21.10.2020. Також заступником начальника управління Держпраці у Черкаській області Жарковою М.В. прийнято постанову від 07.10.2020 №ЧК-564/374/АВ/ТД-ФС-38 про накладення на позивача штрафу в сумі 100 000,00 грн.
Не погоджуючись із приписом та постановою, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції та оцінюючи аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з того, що відповідно до  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з положеннями частини третьої  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено абз.3 ч.1  ст.265 КЗпП  та становить десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
З огляду на виявлення факту допуску позивачем до роботи 2 осіб без укладення трудового договору до неї застосований штраф у сумі 100 000,00 грн. (30 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 2020 рік*2).
При цьому, в апеляційній скарзі позивач не спростовує фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні, а вбачає порушення вимог матеріального права у зв`язку з неврахуванням обставин подвійного притягнення її до кількох видів відповідальності за одне й те саме порушення.
У цьому зв`язку колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" від 17.06.2015 №413  установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.
Правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування.
Державна служба України з питань праці під час здійснення інспекційного відвідування керується Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295  (далі - Порядок №295).
На підставі пунктів 19-20 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Отже, оформлення результатів інспекційного відвідування здійснюється за наслідками отриманої інформації про порушення законодавства про працю, а також на підставі наданих суб`єктом господарювання документів.
Фактичні обставини справи вказують на те, що під час проведення інспекційного відвідування службовими особами контролюючого органу встановлено порушення норм  статті 24 КЗпП, що полягають у допуску до роботи двох осіб без укладення трудового договору.
Зокрема, 17.09.2020 ФОП ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_2 трудовий договір №1 про прийняття останнього на посаду кухонного працівника та у цю ж дату уклав з ОСОБА_3 трудовий договір №2 про прийняття на роботу в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на посаду кухара, про що 16.09.2020 (у день перевірки) сформовано повідомлення до податкового органу про прийняття вказаних осіб на роботу з 17.09.2020.
Доказів того, що із вказаними особами укладено трудові договори саме ФОП ОСОБА_1 матеріали перевірки та матеріали справи не містять.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та Перехрест повідомили, що станом на час перевірки (16.09.2020) стажувалися в кафе-барі та виконували роботу бармена та посудомийки, що свідчить про виконання ним трудової функції на користь позивача.
З огляду на сукупність досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт виконання особами трудової функції під час здійснення позивачем господарської діяльності є підтвердженим належними та достатніми доказами.
З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Посилання позивача на постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 30.10.2020 у справі №692/1031/20, якою закрито провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3  ст.41 КУпАП  у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, колегія суддів не сприймає, з огляду на наступне.
Відповідно до частини шостої  статті 78 КАС України  вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу  про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На підставі частини сьомої  статті78 КАС України  правова оцінка, надана судом певному факту  при розгляді іншої справи,  не є обов`язковою для суду.
Адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною  третьою  статті 41 КУпАП  є видом адміністративної відповідальності (стаття 9 КУпАП). При цьому, предметом даного спору є правомірність застосування до позивача штрафу передбаченого абз.3 ч.1  ст.265 КЗпП.
Санкція зазначеної статті не є видом адміністративної відповідальності, а правовідносини щодо накладення зазначеного штрафу регулюються нормами  КЗпП України, а не КУпАП, тому є різними видами відповідальності, за що передбачені відмінні санкції.
Крім того, згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 10.01.2019 у справі №804/6947/15 обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, встановлених  ст.265 КЗпП, передбачений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509.
На підставі п.2 цього Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.
Штрафи можуть бути накладені на підставі акту про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Окрім іншого, постановою Драбівського районного суду Черкаської області від 30.10.2020 у справі №692/1031/20 закрито провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3  ст.41 КУпАП, тому обставини подвійного притягнення позивача до відповідальності за одне й те саме порушення, не підтверджуються документально, а також є помилковим сприйняттям позивачем положень законодавства. 
Колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі апелянтом не наведено інших аргументів, ніж у позовній заяві та додаткових поясненнях, наданих під час провадження у справі судом першої інстанції, а наявні доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки при розгляді справи останнім вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дотримано норм процесуального права.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                
Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі №580/4942/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                       Л.О. Костюк

                                                                                              О.Є. Пилипенко