КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
      Єдиний унікальний номер справи: 363/1774/19                Головуючий у суді першої інстанції: Рудюк О.Д.
      Номер провадження: 22-ц/824/3420/2021                           Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
15 червня  2021 року                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., 
при секретарі Качалабі О.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві матеріали  цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на рішення Вишгородського районного суду Київської  області   від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» до ОСОБА_1 про  стягнення  заборгованості  за  опалення, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
В квітні 2019 року  Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» (далі - ВРКП «Вишгородтепломережа», позивач) звернулось до Вишгородського районного суду Київської області з   вказаним  позовом. в якому просило  стягнути з  ОСОБА_1 , (далі - відповідач)  722, 92 грн. заборгованості за опалення. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до ч.4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ВРКП «Вишгородтепломережа» надає послуги з централізованого опалення споживачам в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в межах балансової належності. 
Відповідач мешкає та є власником квартири за  адресою: АДРЕСА_2 , користувався комунальною послугою з централізованого опалення, яку позивач надавав відповідачу по березень           2016 року, саме по цей період у якого виникла заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення у сумі 722,92 грн.  яку відповідач в добровільному  порядку не сплатив. 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від                       20 жовтня 2020 року  позов  задоволено.  Стягнуто  з ОСОБА_1   на користь Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» заборгованість за опалення у розмірі 722,92грн.,  витрати  за  проведення  експертизи  у розмірі 5 625 грн.  та  витрати  по  сплаті  судового  збору  у  розмірі  1921грн.
В  апеляційній  скарзі ОСОБА_1 просив   рішення  суду  скасувати,  ухвалити  нове  рішення,  яким  в  задоволенні  позову  відмовити,   посилаючись  на  невідповідність  висновків обставинам  справи,  неправильне  застосування  норм  матеріального  права.
В обгрунтування  доводів  апеляційної  скарги  вказує  на  те,  що  матеріали  справи  не  містять  доказів  щодо  затверджених  у  визначеному  законом  порядку цін  на послуги  з централізованого  опалення місць загального  користування (МЗК) у  будинку відповідача  і  доказів  фактичного  надання  цих  послуг  позивачем  на  підтвердження  розміру  заборгованості  за  опалення.
Також  зазначає,  що позивач безпідставно  і незаконно  включив  в  розрахунок  вартості  опалення  площу   підвалів  і  горища  будинку.
Крім  того,  посилається  на  те,  що  суд  проігнорував  докази  відповідача,  які    свідчать   про  відсутність  узгодження  нового  розрахунку  витрат  на  опалення  місць  загального  користування (МЗК) ,  а  саме,  те,  що  відповідач  з  грудня  2015  року  по  березень 2016  року  не  підписав  жодного  звіту  про  споживання  теплової  енергії.
У  відзиві  на  апеляційну  скаргу,  ВРКП «Вишгородтепломережа» вказує, що судом першої інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, повно і всебічно з`ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, вирішено справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, при цьому правильно витлумачено ці норми. Апелянт в апеляційній скарзі здійснює переоцінку обставин, доводів та доказів, що були ретельно досліджені в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої              26 березня 2018 року, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .   
З 01 грудня 2011 року житловий будинок, що розташований за адресою:       АДРЕСА_1 , обладнано та допущено до експлуатації вузлом обліку теплової енергії та об`єму теплоносія, що підтверджується Актом про допуск вузла обліку теплової енергії та об`єму теплоносія на ДТ до експлуатації. (том 1 а.с. 40).
Між ВРКП «Вишгородтепломережа» та ОСОБА_1   05 жовтня   2015 року укладено Договір № 850300 про надання послуг з централізованого опалення, згідно п. 1. якого, ВРКП «Вишгородтепломережа» зобов`язується своєчасно надавати відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуг за встановленими тарифами в строк і на умовах, що передбачені договором. (том 1 а.с.5-7).
В подальшому, 12 жовтня 2015 року ВРКП «Вишгородтепломережа» надані технічні умови № 721 на проектування та встановлення вузла обліку теплової енергії в квартирі АДРЕСА_2 , в яких, в п.5, зокрема, передбачено, що: проектні рішення на стадії розробки та тип лічильників підлягають обов`язковому погодженню з ВРКП «Вишгородтепломережа». (том 1 а.с. 64).
На виконання зазначених умов, робочий проект обладнання вузлу обліку теплової енергії по квартирі АДРЕСА_2 , виконаний ТОВ «Ел Енд Джи Мітерінг» був погоджений ВРКП «Вишгородтепломережа», про що міститься відмітка «Погоджено ВРКП «Вишгородтепломережа» без дати з підписом.
З 20  жовтня 2015 року ВРКП «Вишгородтепломережа» прийнято до експлуатації теплолічильник комерційний вузол обліку теплової енергії  за  адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Актом прийняття комерційного вузла обліку теплової енергії від 20 жовтня 2015 року. (том 1           а.с. 41).
В п. 7 технічних умов № 721 ВРКП «Вишгородтепломережа» на проектування та встановлення вузла обліку теплової енергії в квартирі АДРЕСА_2 , крім того, зазначено, що в проект має бути включено Гідравлічний розрахунок вузла обліку теплової енергії та розрахунок теплових втрат не облікованих лічильником (місць загального користування).
В робочому проекті обладнання вузла обліку теплової енергії по квартирі    АДРЕСА_2 , виконаному ТОВ «Ел Енд Джи Мітерінг», міститься розрахунок теплових втрат не облікованих місць загального користування.
Згідно п.13 п.17 Договору від 05 жовтня 2015 року № 850300 укладеного між ВРКП «Вишгородтепломережа» та ОСОБА_1   передбачено, що за наявності квартирного лічильника, споживач також, окрім розрахунків за фактично спожите тепло, зобов`язаний сплачувати додаткові витрати теплової енергії, не врахованої квартирним лічильником та розраховані проектною організацією.
Листом № 73/ор від 09 листопада 2015 року балансоутримувач будинку Комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради інформує ВРКП «Вишгородтепломережа» про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , має площу під`їздів 1730,10 м.кв., площу підвалів 1321,7 м.кв., площу технічного поверху 1128,0 м.кв. та загальну площу будинку 15 466 м.кв. (том 1 а.с. 54).
Згідно висновку експерта ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» Блажинської Т.О. № 14882 від 21 лютого 2020 року складеного за результатами проведення економічної експертизи, розмір заборгованості по оплаті послуг з опалення квартири АДРЕСА_2 станом на 01 квітня 2019 року - становить  722,92 грн.  (том 1         а.с. 129-137).
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, власник зобов`язаний оплачувати комунальні послуги і несе відповідальність за зобов`язання, що випливають із права користування житлом.
Пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня                       2006 року, встановлено, що власники та наймачі квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Відповідач є споживачем комунальних послуг на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», як такий, що їх отримує, а тому відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону має їх своєчасно оплачувати.
За приписами ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.
Згідно ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  балансоутримувач здійснює функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.
Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає перелік житлово-комунальних послуг: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отримані комунальні послуги.
Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року      № 630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання вищезазначених послуг» розрахунки за користування тепловою енергією, яка відпускається енергопостачальними організаціями, здійснюються споживачами відповідно до діючих тарифів, установлених місцевими органами влади та на підставі показань приладів обліку споживання теплової енергії.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України)
Відповідно до ст. 525  України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 статті 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від     21 липня 2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
У відповідності до ст. 382 ЦК України, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 08 жовтня 1992 року № 572 та рішення Конституційного Суду України від      02 березня 2004 року № 4-рп/2004, власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі у гуртожитку є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку.
Згідно із п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.
Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Встановивши  вказані  обставини  справи  з  врахуванням  доказів  сторін  на  підтвердження - заперечення  позовних  вимог  та  норм  матеріального  права,  які  регулюють  спірні  правовідносини,  суд  першої  інстанції    прийшов  до   вірного  висновку,  що  позовні  вимоги  доведено належними та допустимими доказами, у тому числі на підтвердження доводів,   позивачем  надано висновок експерта від 21 лютого 2020 року № 14882, згідно з яким, розмір заборгованості по оплаті послуг з опалення підтверджується належними доказами. 
Правильними  також  є  висновки Вишгородського районного суду Київської області про те,  що позивач діяв у відповідності до повноважень покладених на нього  нормами законодавства та надав послуги з централізованого опалення, у тому числі в місцях загального користування.
Відповідачем не було спростовано жодними доказами доводи представника позивача, не надано доказів щодо не відповідності проведеного розрахунку заборгованості вимогам законодавства та технічній документації та те, що позивач діяв не у відповідності до покладених на нього повноважень.
Доводи  апеляційної  скарги  про  те,  що  позивачем  безпідставно  включено  до  опалювальної  площі   підвали  і  горища  у  будинку, колегія  суддів  вважає необгрунтованими. Так, при апеляційному розгляді справи, представником  позивача  в  судове  засідання  надано  акт  про  виробництво  та  розподіл  теплової  енергії  на  даховій  котельні  житлового  будинку АДРЕСА_1 ,  з  якого  вбачається,  що  житловий  будинок  обладнано  даховою  котельною, яка  розташована  в  приміщенні  технічного  поверху  4 -го  під`їзду  вказаного  будинку. Теплоносій  від  модульних  котлів  за  допомогою  трудопроводів  з  приміщення  технічного  поверху  подається  на  лежаки  в  підвальне  приміщення.  Отже,  позивачем  правомірно  в  опалювальну  площу  житлового  будинку  включено  площі    підвалу  та  горища  будинку,  що  і  було  встановлено   судом  першої  інстанції.
Інші доводи апеляційної  скарги  про невідповідність  висновків  обставинам  справи,  неправильне  застосування  норм  матеріального  права,   перевірені  судом  апеляційної  інстанції  і  визнаються  такими,  що  не  спростовують  висновків  суду, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,  381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - залишити без задоволення.
Рішення  Вишгородського  районного суду Київської  області   від 20 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, та відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                        О.П. Коцюрба 

Судді:                                                                                    І.М. Білич 

                                                                                              Т.А. Слюсар