Справа № 127/28026/20
Провадження № 22-ц/801/1713/2021
Категорія: 32
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року	Справа № 127/28026/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Якименко М. М.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором оренди, відшкодування майнової та моральної шкоди, вчинення дій, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Венгрин О. О. від 04 червня 2021 року, –

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 103743 грн 82 к., з яких: 38500 грн 00 к. боргу з орендної плати, 1106 грн 91 к. заборгованості за спожиті комунальні послуги, 12265 грн 00 к. у відшкодування шкоди за пошкоджене майно, 51871 грн 91 к. у відшкодування моральної шкоди. 
       В обґрунтовування вимог позову зазначав, що 03 листопада 2020 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір оренди, за яким орендар прийняла у платне строкове користування квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 24,00 кв. м. Відповідно до пункту 2.2 договору ОСОБА_2 зобов`язалась сплачувати щомісячно орендну плату в розмірі 3500 грн 00 к. та 50 % комунальних послуг в разі проживання однієї особи. Згідно з пунктами 2.5, 3.4 договору у випадку дострокового розірвання договору орендар мала сплатити 100 % неотриманого прибутку. Пунктом 2.4 договору передбачено, що ОСОБА_2 зобов`язалась забезпечити збереження орендованого майна, а в разі його пошкодження – відшкодувати ринкову вартість майна, що передавалось в оренду: за холодильник «Атлант» – 6816 грн 00 к., за пральну машину «Indesit» – 5449 грн 00 к. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 333 грн 78 к. компенсації вартості житлово – комунальних послуг. Вирішено питання про судові витрати у справі.
Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт передання квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 24,00 кв. м, в оренду, відповідно і не доведено факт заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_2 .
Оскільки ОСОБА_2 визнала, що проживала в листопаді 2020 року в квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 21,8 кв. м, про що вони усно домовились з ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції стягнув з неї на користь позивача різницю заборгованості з оплати комунальних послуг в розмірі 333 грн 78 к. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і в позовній заяві. 
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 29 грудня 1994 року ОСОБА_1 є власником 17/500 часток квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 21,8 кв. м.
Згідно з копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (далі – ФОП) та витягу з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП. Серед переліку видів господарської діяльності, якими має право займатись ОСОБА_1 , є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Відповідно до договору оренди від 03 листопада 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом цього договору є приміщення, загальною площею 24,00 кв. м.
Згідно з копією акту від 03 листопада 2020 року, складеного ОСОБА_1 , ріелтором ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на кухні знаходиться двокамерний холодильник «Атлант», набір меблів, стіл розсувний, посуд, газова плита, газова колонка, у вбиральні – пральна машина «Indesit». Всі прилади у задовільному робочому стані. Підпис ОСОБА_2 про прийняття майна в користування відсутній. Також не зазначено, про кухню і вбиральню якої квартири йдеться.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частинами першою, другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України) 
За змістом положень статей 6 і 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з статтею 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.
Вимогами статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини). Фактом початку та, відповідно, припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 12 червня 2019 року у справі № 640/12616/17 (провадження № 61-48975св18).
Частинами першою, другою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.         Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       Як видно з матеріалів справи, договір оренди, укладений 03 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є належним доказом, тому що в ньому не зазначено адреси квартири, яка передавалась ОСОБА_1 в оренду (населеного пункту, вулиці, номера будинку, номера квартири), що є істотною умовою укладення договору оренди.
       Матеріали справи не містять акту приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 21,8 кв. м, холодильника «Атлант», пральної машини «Indesit» у користування ОСОБА_2 , належних доказів того, що саме ОСОБА_2 пошкодила майно (холодильник, пральну машину) в квартирі АДРЕСА_1 , а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність факту заподіяння відповідачкою збитків позивачу, а так само безпідставність вимоги про стягнення орендної плати (100 % неотриманого прибутку) за дострокове розірвання договору оренди.
       Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо презумпції вини заподіювача шкоди, тому що за будь-яких обставин на позивача покладається обов`язок довести факт заподіяння шкоди та причетність відповідача до її заподіяння.
       Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди обґрунтована порушенням ОСОБА_2 умов договору оренди житла та заподіянням збитків, наявності яких належними доказами ОСОБА_1 не довів, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав і для її задоволення. 
       Враховуючи те, що ОСОБА_2 визнала, що проживала в листопаді 2020 року в квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 21,8 кв. м, про що вони усно домовились з ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з неї на користь позивача різницю заборгованості з оплати комунальних послуг в розмірі 333 грн 78 к. 
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України). 
Таким чином, доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, досліджених та оцінених судом першої інстанції, не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, – 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Головуючий                                                 О. С.         Панасюк

       Судді:                                                        О. В. Ковальчук

                                                                       М. М. Якименко