КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи:755/8446/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12085/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.  
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
16 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.
                  секретар - Лащевська Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до ОСОБА_2   про поділ майна подружжя, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року, 
 
встановив:
у травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та належний ОСОБА_2 автомобіль, посилаючись на те, що вона має намір звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про поділ майна подружжя. Зазначала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду. 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року заяву було задоволено частково, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви, позивач посилалась на те, що вона з 31 травня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Вказувала, що сімейне життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з чим нею було прийнято рішення про звернення до суду з позовом про розірвання  шлюбу. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто спільне майно, а саме квартира АДРЕСА_1 та автомобіль, які зареєстровані за ОСОБА_2 . Зазначала, що їй стало відомо про те, що відповідач до її звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя має намір відчужити належне подружжю майно, у зв`язку з чим просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення на нього арешту.
В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказувала, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист її прав.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року заяву було задоволено частково, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Задовольняючи вимоги заяви про накладення арешту, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного об`єкту нерухомого майна, що у випадку задоволення позовних вимог може призвести до неможливості ефективного захисту прав позивача. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Ухвала суду про відмову у задоволенні вимог заяви в частині накладення арешту на автомобіль не оскаржується, а тому судом не переглядається.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом не було враховано те, що заявник не надала до суду доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбане за спільні кошти подружжя та є спільним сумісним майном. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
Виділені матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 при зверненні до суду із заявою надала копію свідоцтва про шлюб та Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що шлюб між сторонами було зареєстровано у травні 2014 року, а право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 06 травня 2015 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. 
Вказані обставини свідчать про неспроможність посилань скаржника на те, що ОСОБА_1 не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду, оскільки за відсутності встановленої заборони ОСОБА_2 , як власник майна, не позбавлений можливості відчужити спірне майно без відома інших осіб у будь-який час, що, враховуючи предмет спору, може призвести до утруднення виконання рішення суду та ефективного захисту прав позивача.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 також не можуть свідчити про незаконність ухвали суду, оскільки питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи слід позов задовольнити або в позові відмовити суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а не на стадії забезпечення позову. 
Крім того, у своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що судом не було вирішено питання зустрічного забезпечення, що на його думку є підставою для скасування ухвали суду.
Частиною 1 ст. 154 ЦПК України визначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статі 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
В даному випадку виділені матеріали справи свідчать про те, що позивач зареєстрована на території України, що скаржником не спростовано. Крім того, відповідач не позбавлений права звернутись до суду з заявою про вжиття заходів зустрічного забезпечення за наявності відповідних підстав. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 21 вересня 2021 року.
 
Головуючий
 
Судді