УХВАЛА

28 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 140/15899/20
адміністративне провадження № К/9901/34586/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської  О.Р. (далі - Суд), 
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській  області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року в справі №140/15899/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській  області, за участю третіх осіб - Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Державної судової адміністрації України, - про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої суми суддівської винагороди, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом  до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській  області (далі - ТУ ДСА у Волинській області), за участю третіх осіб - Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Державної судової адміністрації України, у якому просила  визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати судді суддівської винагороди у обмеженому розмірі за період із 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року згідно зі статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" - у розмірі, що не перевищує               10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року та стягнути недонараховану та недоплачену суму суддівської винагороди за період із             18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року в сумі 203767,12 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року позов задоволено:
- визнано протиправними дії ТУ ДСА у Волинській області щодо нарахування та виплати судді Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 суддівської винагороди у обмеженому розмірі за період із 18 квітня 2020 року по                  27 серпня 2020 року згідно зі  статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»  - у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року;
- стягнуто з ТУ ДСА у Волинській області на користь судді Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 недонараховану та недоплачену суддівську винагороду за період із 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року в сумі              203767,12 грн;
- рішення суду в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року скасовано в частині задоволеної позовної вимоги щодо визнання протиправними дій ТУ ДСА у Волинській області щодо нарахування та виплати судді Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 суддівської винагороди у обмеженому розмірі за період із 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року згідно зі статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" - у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року, прийнято у цій частині постанову, якою у задоволенні цієї позовної вимоги відмовлено; 
- у решті рішення Волинського окружного адміністративного суду      від 14 січня                 2021 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2021 року касаційну скаргу ТУ ДСА у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від                  14 січня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від               24 червня 2021 року в справі №140/15899/20 повернуто особі, яка її подала.
16 вересня 2021 року до Суду надійшла касаційна скарга ТУ ДСА у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року в справі №140/15899/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати судді суддівської винагороди у обмеженому розмірі; стягнення  недонарахованої та недоплаченої суми суддівської винагороди.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 обіймає посаду судді Ківерцівського районного суду Волинської області.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі).
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Підставами перегляду оскаржуваних судових рішень ТУ ДСА у Волинській області  зазначає: 
- відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: частин другої та третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та статті 130 Конституції України стосовно виплати суддівської винагороди із застосуванням обмеження нарахування з травня 2020 року та на період до завершення місяця, у якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
- підстава, передбачена частиною другою статті 353 цього Кодексу, оскільки суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Водночас у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі №340/1916/20 викладено правовий висновок щодо неправомірності обмеження виплати, починаючи з 18 квітня 2020 року, суддівської винагороди (розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів) на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 553-ІХ, у редакції закону на дату виникнення спірних відносин).
Отже, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України (суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження) як на підставу касаційного оскарження, Суд зазначає таке.
За змістом частин третьої, четвертої статті 12 КАС України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі  Закону України  "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених  частиною першою  статті 266-1  цього Кодексу.
Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
У цій справі суд першої інстанції не відносив її до категорії малозначних справ та, урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження. 
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав обставин, які свідчили б про необхідність розгляду її за правилами загального позовного провадження.
Доводи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341   КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не обґрунтовано передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин клопотання про зупинення виконання судового рішення та поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення не підлягають вирішенню.
Керуючись статтями  248, 328, 332, 334, 341 КАС України,  Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській  області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року в справі №140/15899/20 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя:                                                                                                      О.Р. Радишевська