ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20074/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 липня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Голова Державної служби України з безпеки на транспорті Погорілий Олександр Вікторович, про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням заяв про зміну предмету позову, просив: 
- визнати протиправним та скасувати  розпорядження Кабінету Міністрів України №828-р від 25.09.2019 р. «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті №1727-к від 26.09.2019 р. «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 828-р»;
- поновити його на посаді Голови Державної служби України з безпеки на транспорті з 25.09.2019 р. та зобов`язати Кабінет Міністрів України видати розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної служби України з безпеки на транспорті з 25.09.2019;
- стягнути з Державної служби з безпеки на транспорті на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за розрахунком станом на дату ухвалення рішення у справі.
На обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що зміни у Законі України «Про державну службу» були прийняті під час перебування його на посаді державного службовця, а відтак стаття 87-1 цього Закону не могла бути застосована до спірних правовідносин, оскільки закони не мають зворотної дії в часі.
ОСОБА_1 стверджував, що зазначені зміни обмежують його конституційні права та порушують систему функціонування центральних органів виконавчої влади.
Позивач посилався на те, що йому не відомо про існування подання Прем`єр-міністра України про його звільнення, пропозиції Міністра інфраструктури та доповіді Міністра Кабінету Міністрів щодо його звільнення, а також дотримання вимог щодо обговорення цього питання на засіданні Уряду України на предмет відповідності принципам верховенства права, законності  та стабільності державної служби.
Позивач акцентував увагу на тому, що розпорядження Кабінету Міністрів України №828-р від 25.09.2019 р. не містить підстави для звільнення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити постанову про задоволення позову.
Крім доводів, наведених у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що його було звільнено у період перебування у відпустці, що суперечить законодавству про державну службу та Кодексу законів про працю України.
Скаржник звертає увагу на те, що згідно висновкам Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України від 05.09.2019 р., Комітету Верховної Ради України з питань інтеграції України з Європейським Союзом від 06.09.2019 р., нова редакція статті 87-1 Закону України «Про державну службу» не відповідає принципу правової визначеності, пункту 16 Додатку до Рекомендацій Ради Європи та була виключена за час розгляду справи у суді.
У відзиві на апеляційну скаргу Кабінет Міністрів України, наполягаючи на законності та обгрунтованості судового рішення, акцентує увагу на тому, що на момент звільнення позивача норма ст. 87-1 Закону України «Про державну службу» була чинною і неконституційною не визнавалась.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, Державна служба України з безпеки на транспорті зазначає, що наказ №1727-к від 26.09.2019 р. видано на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України №828-р від 25.09.2019 р. «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті», а відтак не підлягає скасуванню.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 295-р від 20.04.2016 р. «Про призначення ОСОБА_1 Головою Державної служби України з безпеки на транспорті» позивача призначено Головою Державної служби України з безпеки на транспорті.
Згідно наказам Державної служби України з безпеки на транспорті № 817-в від 28.08.2019 р., та № 1534-к від 28.08.2019 р. позивач у період з 19.09.2019 р. по 13.10.2019 р. перебував у відпустці. 
25 вересня 2019 р. Міністерство Інфраструктури України звернулось до Прем`єр-міністра України із пропозицією, у якій просило звільнити позивача із займаної посади на підставі частини 1 статті 87-1 Закону України «Про державну службу».
До пропозиції додано проект постанови Уряду України про звільнення позивача та біографічну довідку щодо нього.
25 вересня 2019 р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Головою Державної служби України з безпеки на транспорті».
Названим розпорядженням позивача звільнено із займаної посади на підставі частини 1 статті 87-1 Закону України «Про державну службу».
Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті № 1727-к від 26.09.2019 р. «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 р. № 828-р» ОСОБА_1 оголошено розпорядження Уряду України про його звільнення, припинено виконання останнім повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті 15 жовтня 2019 р. з одночасним зарахуванням за штат Державної служби України з безпеки на транспорті.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 р., визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 р. № 3166-VI  Кабінет Міністрів України спрямовує та координує діяльність центральних органів виконавчої влади через міністра у порядку, визначеному цим Законом та актами Кабінету Міністрів України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII (надалі за текстом - «Закон № 889-VIII»).
Частиною 2 названого Закону визначено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Частиною 2 статті 6 до категорія «А» посад державної служби (вищий корпус державної служби) віднесено посади: Керівника Апарату Верховної Ради України та його заступників; керівника апарату (секретаріату) постійно діючого допоміжного органу, утвореного Президентом України; Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств; керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Кабінету Міністрів України, та їх заступників; керівників апаратів Конституційного Суду України, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів та їх заступників, керівників секретаріатів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та їх заступників, Голови Державної судової адміністрації України та його заступників; керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, та їх заступників.
За змістом статті 34 Закону № 889-VIII призначення на посаду державного службовця здійснюється безстроково, крім випадків, визначених цим та іншими законами України. Строкове призначення на посаду здійснюється у разі: призначення на посаду державної служби категорії «А» - на п`ять років, якщо інше не передбачено законом, з правом повторного призначення без обов`язкового проведення конкурсу на ще один строк або переведення на рівнозначну або нижчу посаду до іншого державного органу.
Частиною 1 статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України.
На період призначення позивача на посаду пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII передбачалось, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Відповідно до статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі; встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності; вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення. Підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.
25.09.2019 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» № 117-IX від 19 вересня 2019 р.
Названим Законом внесено зміни, зокрема, у Закон № 889-VIII.
Відповідно до цих змін державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Також, Закон № 889-VIII доповнено статтею 87-1 із згідно частини 1 якої крім підстав, передбачених статтею 87 цього Закону, суб`єкт призначення може прийняти рішення про звільнення державного службовця з посади державної служби категорії «А» з власної ініціативи, за поданням Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) протягом чотирьох місяців з дня призначення Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) з одночасним зарахуванням такого державного службовця за штат відповідного державного органу.
За змістом частин 2, 4 статті 87-1 Закону № 889-VIII державні службовці, зараховані за штат відповідно до частини першої цієї статті, продовжують перебувати на державній службі згідно з цим Законом, виконуючи обов`язки державного службовця в межах, визначених керівником відповідного державного органу. Граничний строк такого перебування становить шість місяців з дня звільнення з посади відповідно до частини першої цієї статті. Протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, погодженою з відповідним суб`єктом призначення, державний службовець за його згодою може бути переведений на будь-яку вакантну посаду державної служби не нижче категорії «Б» у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу.
Таким чином, внаслідок цих змін на момент звільнення ОСОБА_1 спеціальним Законом № 889-VIII було передбачено повноваження суб`єкта призначення прийняти рішення про звільнення державного службовця з посади державної служби категорії «А» з власної ініціативи за наявності відповідних правових підстав, якими, зокрема, є подання керівника центрального органу виконавчої влади.
При цьому, ані на час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи стаття 87-1 Закону № 889-VIII неконституційною не визнавалась.
За таких обставин, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Твердження позивача про те, що зміни у Законі України «Про державну службу» були прийняті під час перебування його на посаді державного службовця, а відтак стаття 87-1 цього Закону не могла бути застосована до спірних правовідносин, оскільки закони не мають зворотної дії в часі  та про те, що зазначені зміни обмежують його конституційні права і порушують систему функціонування центральних органів виконавчої влади, обгрунтовано не взято судом до уваги.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У даній правовій ситуації статтею 87-1 Закон № 889-VIII було врегульовано питання перебування на посаді державної служби, а не питання звільнення з публічної служби.
Ані розпорядженням Кабінету Міністрів України №828-р від 25.09.2019 р. «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті», ані наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №1727-к від 26.09.2019 р. «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 828-р» позивача не було звільнено з державної служби.
ОСОБА_1 було зараховано за штат Державної служби України з безпеки на транспорті і він продовжував перебувати на державній службі.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а твердження скаржника про те, що його було звільнено у період відпустки є помилковим.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у відпустці у період з 19.09.2019 р. по 13.10.2019 р. При цьому, виконання останнім повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті припинено 15 жовтня 2019 р.
За правилами  статті 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Постанова складена в повному обсязі 20 липня 2021 р.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

суддя                                        В.П.Мельничук

суддя                                        О.М.Оксененко