ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2021 року                                         Справа № 924/351/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Філіпова Т.Л. 
секретар судового засідання Ткач Ю.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.05.2021 р. у справі № 924/351/21 (суддя Крамар С.І., повний текст рішення складено 26.05.2021 р.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімтекс"
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" 
про стягнення 81 364,55 грн, з яких: 75 705,00 грн - основного боргу, 4 013,73 грн - інфляційних втрат, 1 645,82 грн - 3% річних
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився;
відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексімтекс" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" 75 705 грн - основного боргу, 4 013, 73 грн - інфляційних втрат, 1 645, 82 грн - 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 16431/53-124-01-20-12122 від 14.05.2020 р.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 25.05.2021 р. у справі № 924/351/21 позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 1 645,82 грн - 3% річних, 4 013,73 грн - інфляційних втрат, 2 270 грн - витрат зі сплати судового збору, 3 000 грн - витрат на професійну правничу допомогу. Провадження у справі № 924/351/21 в частині стягнення 75 705 грн суми основного боргу закрито.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, провадження у справі в частині стягнення основної  заборгованості закрив у зв`язку з відсутністю предмету спору. Також місцевий господарський суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення 1 645,82 грн - 3% річних, 4 013,73 грн - інфляційних втрат, 2 270 грн - витрат зі сплати судового збору, 3 000 грн - витрат на професійну правничу допомогу, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включено до вартості товару, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України.
Також судом першої інстанції не в повній мірі враховано об ’єктивні обставини, які спричинили несвоєчасний розрахунок з позивачем за виконані роботи. Відповідач вважає, що до таких обставин слід віднести ситуація в якій опинилася економіка України в цілому. Судом зокрема не враховано такий негативний фактор як збройний конфлікт на сході України на територіях яких зосереджена важка промисловість яка є споживачем значної частини електроенергії яка виробляється в державі в цілому та інші негативні фактори, до яких необхідно віднести анексію АР Крим, яка цілковито залежала від поставок електроенергії з території материкової України.
Скаржник звертає увагу суду на те, що  несвоєчасна оплата за поставлений товар в строки встановлені умовами договору, обумовлена значним фінансовим навантаженням на компанію ДП "НАЕК "Енергоатом".
Також суд не врахував, що 18.03.2020 року за наслідками розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 902/417/18 в частині визначення правової природи відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, було сформовано таку правову позицію. Виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, а в деяких випадках й відмовити, за час затримки розрахунку відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнового стану боржника. Вищенаведені доводи можуть суттєво зменшити розмір суми штрафних санкцій, заявлених до стягнення за рішенням суду.
Крім того, скаржник вважає заявлений позивачем у позовній заяві розрахунок судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, надмірно завищеним.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 14.07.2021 об 15:00 год.
Розпорядженням керівника апарату суду від 12.07.2021 р. № 01-04/401 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії у даній справі - Петухова М.Г. та Гудак А.В., відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну суддів-членів колегії у судовій справі.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021 р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Філіпова Т.Л., суддя Маціщук А.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексімтекс" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач вважає, що у зв`язку із здійсненим позивачем нарахуванням інфляційних втрат та 3% річних сума ПДВ не змінилась. Об`єктом оподаткування є постачання позивачем відповідачу товару, обумовленого cпецифікацією № 1 до договору, а для розрахунку суму ПДВ сторонами взято "чисту" вартість такого товару, без додавання будь-яких штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних. В силу положень чинного податкового законодавства, а також статей 625, 627629, 632 ЦК України, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних здійснюється на загальну суму заборгованості за договором, навіть за умови, що така заборгованість включає суму ПДВ. При цьому, нараховані на суму ПДВ інфляційні втрати та 3 % річних не включаються до суми ПДВ, визначеної договором, оскільки незалежно від нарахування їх на суму ПДВ становлять відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивач звертає увагу суду на те, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості товару в загальній сумі 75705 грн і зазначена вартість товару визначена та погоджена сторонами з урахуванням податку на додану вартість. Зазначений розмір грошового зобов`язання перед позивачем самим же відповідачем не заперечувався. А тому вважає безпідставним висновок апелянта щодо необґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних на договірну вартість з врахуванням ПДВ, оскільки ст. 625 ЦК передбачає стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, виходячи з простроченої суми боргу. Прострочена сума боргу, у свою чергу, є погодженою сторонами договору на добровільних засадах і вже включає в себе ПДВ, оскільки цього вимагають положення ПКУ. Відтак, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на вартість поставленого і несвоєчасно оплаченого відповідачем товару із урахуванням ПДВ є правомірним.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на вкрай важке фінансове становище у зв`язку із запровадженням з 01.07.2019 р. нової моделі функціонування оптового ринку електроенергії, не можуть слугувати підставою для невиконання своїх грошових зобов`язань за договором. Відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором і така відповідальність не може ставитися у залежність віддій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, від фінансових складнощів відповідача, обумовлених різноманітними чинниками про які вказує відповідач у своїй апеляційній скарзі.
Щодо посилань апелянта на запровадження на території України карантину та наявності форс-мажорних обставин, як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором - вважає їх необґрунтованими та безпідставними.
Також позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн відповідає у повній мірі критерію реальності таких витрат, розмір витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат з урахуванням складності справи.
Позивач вказує, що для отримання професійної правничої допомоги у даній справі ТОВ "Ексімтекс" уклало з Адвокатським об`єднанням "Пашніна і партнери" договір № 07-07/2021 про надання правової допомоги від 07.07.2021 р. та за яким сплатило 2 500 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексімтекс" надіслало до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без участі його повноважного представника.

Представники сторін в судове засідання 14.07.2021 р. не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином та заздалегідь.
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 14.05.2020 р. між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (далі - покупець) з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ексімтекс" (далі - постачальник) з другої сторони, укладено договір поставки №16424/53-124-01-20-12122 (далі - договір), згідно умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити стрічку ЛЕТСАР (далі - товар). (п.1.1 договору).
Згідно п. 1.1 договору найменування товару, кількість, ціна та код товару згідно з УКТ ЗЕД зазначаються в специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що загальна вартість товару становить: 63 087,00 грн. (шістдесят три тисячі вісімдесят сім грн.50 коп.), крім того ПДВ 20% - 12 617,50 грн. (дванадцять тисяч шістсот сімнадцять грн.50 коп.). Всього ціна договору: 75 705,00 грн. (сімдесят п`ять тисяч сімсот п`ять грн. 00 коп.).
Згідно п. 4.2 договору ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією № 1.
Пунктом 5.1 договору передбачено, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його кількості та якості.
У п. 6.4 договору сторони погодили, що датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної.
Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п.2 ст.14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін. (п. 7.1 договору)
У відповідності з п. 7.2 договору сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення.
Відповідно до п. 7.3 договору у разі настання форс-мажорних обставин строк виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з цим договором відстрочується пропорційно, на час їх дії.
Згідно з п. 7.4 договору якщо форс-мажорні обставини будуть діяти понад 60 днів, то кожна із сторін буде мати право достроково розірвати цей договір в установленому порядку. У цьому випадку жодна із сторін не матиме права вимагати від іншої сторони відшкодування можливих збитків.
Відповідно до п. 7.5 договору доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат Торгово-промислової палати України.
У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України (п. 8.1 договору).
Згідно п. п. 9.1, 9.2 договору всі спірні питання, пов`язані з виконанням сторонами умов цього договору, вирішуються сторонами в досудовому порядку шляхом пред`явлення претензій. У випадку не вирішення спірних питань в досудовому порядку, спори передаються на розгляд в господарський суд згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до п. 11.1 договору договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його реєстрації в ДП "НАЕК "Енергоатом" за умови підписання його уповноваженими представниками та скріплення печаткою (за наявності печатки) і діє до 31.12.2020 р. В частині гарантійних зобов`язань - до  повного виконання зобов`язань сторонами.
Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Сторонами укладено специфікацію № 1 до договору купівлі-продажу №16424/53-124-01-20-12122 від 14.05.2020 р. В специфікації сторони погодили найменування товару, виробника, код товару згідно з УКТ ЗЕД, кількість та ціну товару. Так, загальна ціна товару становила 75 705,00грн.

Згідно видаткової накладної №646 від 27.05.2020 р. на виконання умов договору № 16424/53-124-01-20-12124 від 14.05.2020 р. позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 75 705 грн. Також, вона підписана представниками сторін, скріплена відтисками їх печаток.

Позивач на адресу відповідача направив претензію від 22.01.2021 р. про сплату боргу у розмірі 75 705 грн. Додатком до претензії є підписаний та скріплений відтисками печаток позивача та відповідача акт звірки № 23 взаємних розрахунків по стану за період: 01.01.2020 р. - 22.01.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ексімтекс" і ДП НАЕК "Енергоатом", ВП "Хмельницька АЕС" за договором №16424/53-124-01-20-12122 від 14.05.2020р., у якому зазначено про наявність заборгованості перед позивачем в сумі 75 705,00 грн.

Під час розгляду справи представником позивача надано банківську виписку, згідно з якою 28.04.2021 р. відповідач сплатив заборгованість відповідно до договору №16424/53-124-01-20-12122 від 14.05.2020 р. та видаткової накладної № 646 від 27.05.2020 р. у розмірі 75 705 грн (після відкриття провадження у справі № 924/351/21).

Предметом даного позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення 75 705 грн - основного боргу, 4 013, 73 грн - інфляційних втрат, 1 645, 82 грн - 3 % річних у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 16431/53-124-01-20-12122 від 14.05.2020 р.

Предметом же апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1 645, 82 грн - 3% річних, 4 013,73 грн - інфляційних втрат, 2 270 грн - витрат зі сплати судового збору, 3 000 грн - витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині судове рішення не оскаржувається.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.
Статтями 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір № 16424/53-124-01-20-12122 від 14.05.2020 р. за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Пунктом 1 ст. 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 75 705 грн на підставі видаткової накладної № 646 від 27.05.2020 р.  Факт прийняття товару без будь-яких зауважень та претензій посвідчується підписом довіреної особи відповідача та відтиском печатки відповідача на видатковій накладній.
Дана заборгованість в сумі 75 705 грн за отриманий товар за видатковою накладною № 646 від 27.05.2020 р. відповідачем на час подання позовної заяви сплачено не було. Однак, під час розгляду справи 28.04.2021 р. відповідач сплатив заборгованість відповідно до договору №16424/53-124-01-20-12122 від 14.05.2020 р. та видаткової накладної № 646 від 27.05.2020 р. у розмірі 75 705 грн, що підтверджується банківською випискою від 17.05.2021 р.
Суд першої інстанції, на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 75 705 грн закрив у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача 4   013,73 грн - інфляційних втрат за період з липня  2020 р. по лютий 2021 р. та 1   645, 82 грн - 3 % річних за період з 03.07.2020 р. по 24.03.2021 р. нарахованих у зв`язку із порушення строків оплати товару.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.02.2019 р. по справі № 924/312/18.
Тобто при стягненні інфляційних за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, якщо термін прострочення становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.
Перевіривши заявлені до стягнення 3 % річних, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем вірно здійснено їх нарахування у визначеному ним розмірі - 1   645, 82 грн за зазначені у розрахунку періоди, а тому вказана вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач при їх розрахунку здійснював нарахування не з наступного місяця, а з поточного. Проте, заявлена позивачем сума інфляційних втрат нарахована в межах позовних вимог, тому підлягає стягненню в розмірі 4 013, 73 грн.

Щодо твердження відповідача про існування форс-мажорних обставин, а саме запровадження з 01.07.2019 року нового ринку електричної енергії в Україні, і як наслідок кризовий стан енергетичної галузі, а також фінансування запроваджених карантинних заходів у зв`язку зі складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу COVID-19 як підстави для звільнення від відповідальності за зобов`язаннями згідно договору, судом враховано наступне.
Відповідно до листа Міністерства Юстиції України № 6602-0-26-14/8.1 від 30.05.2014 р., за загальним правилом під "форс-мажором" розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов`язань однією із сторін.
Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб`єктів, що мають його підтверджувати.

Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п.2 ст.14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін. (п. 7.1 договору)
Відповідно до п. 7.5 договору доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Судом першої інстанції обґрунтовано звернуто увагу, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними і що ці обставини є форс-мажором саме для конкретного випадку. Тобто, виходячи з ознак форс-мажорних обставин довести їх надзвичайність та невідворотність.
Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, у відповідності до статей 14, 141 Закону України Про торгово-промислові палати України № 671/97-ВР від 02 грудня 1997 року (із змінами та доповненнями), шляхом видачі сертифіката. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), із зазначенням компетенції ТПП України та регіональних ТПП, форми заяви, необхідних документів, строків видачі сертифікату тощо, визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджено рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5).

Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять підтверджуючих документів про наявність обставин, що звільняють відповідача у справі від відповідальності за невиконання зобов`язання. 

Окрім того, суд приймає до уваги, що відповідно до п. 7.2 договору сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення.
Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, що впливають на виконання зобов`язань за договором поставки №16424/53-124-01-20-12122 від 14.05.2020 р., тому колегія суддів вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, а відтак не приймає їх до уваги.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню частково на суму 4 013,73 грн - інфляційних втрат та 1    645, 82 грн - 3 % річних. 

Посилання скаржника в апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки в силу положень чинного податкового законодавства, а також статей 625, 627629, 632 ЦК України, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних здійснюється на загальну суму заборгованості за договором, навіть за умови, що така заборгованість включає суму ПДВ. При цьому, нараховані на суму ПДВ інфляційні втрати та 3 % річних не включаються до суми ПДВ, визначеної договором, оскільки незалежно від нарахування їх на суму ПДВ становлять відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Колегія суддів вказує, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості товару в загальній сумі 75705 грн і зазначена вартість товару визначена та погоджена сторонами з урахуванням податку на додану вартість. Зазначений розмір грошового зобов`язання перед позивачем відповідачем не заперечується, тому доводи відповідача щодо необґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних на договірну вартість, з врахуванням ПДВ є безпідставними, оскільки ст. 625 ЦК передбачає стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, виходячи з простроченої суми боргу. 

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Як встановлено апеляційним судом, 15.01.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ексімтекс" (надалі – клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Пашніна і партнери" (надалі - адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги №15-01/2021, відповідно до умов якого клієнт доручає і зобов`язується оплачувати, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу у справі про стягнення заборгованості за договором поставки №16431/53-124-01-20-12122 від 14.05.2020 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ексімтекс" та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" за описом і вартістю робіт (послуг), вказаних в додатку № 1 до цього договору.

В додатку № 1 до договору №15-01/21 сторони визначили опис і вартість правової допомоги (робіт/послуг).  Гонорар за складання претензії становить 1 000 грн, а за складання позовної заяви – 2 000 грн.

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) по договору №15-01/21 про надання правової допомоги від 15.01.2021 р., адвокатське об`єднання виконало, а клієнт прийняв роботу (послуги) в розмірі 3 000 грн, які було оплачено згідно платіжних доручень №1489 від 25.01.2021 р. та №1651 від 24.04.2021р. 
Матеріалами справи стверджується, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були надані позивачем до закінчення судових дебатів у справі.

Відтак, беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що позивачем, згідно з вимогами статті 74 ГПК України, було доведено надання йому вказаних послуг у суді.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Відповідач подавав до суду першої інстанції заперечення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу позивача. Водночас, суд першої інстанції вірно врахував, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).
З огляду на викладене, враховуючи зміст прийнятого у справі рішення, принцип співрозмірності, критерії розумності та складності справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, які підлягають стягнення з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів апеляційного суду вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не може бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, оскільки наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.05.2021 р. у справі № 924/351/21 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" - без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.05.2021 р. у справі № 924/351/21 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складено   16 липня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Олексюк Г.Є. 

        Суддя                                                                                              Маціщук А.В.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.