22-ц/804/1441/21 
                                                                                265/258/20 
                                               
                                                                                          Єдиний унікальний номер 265/258/20     
                                                                                           Номер провадження 22-ц/804/1441/21                          

                                                             П О С Т А Н О В А 
                                                        ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

02 вересня  2021 року                                                                                                м. Маріуполь 

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді Мальцевої Є.Є.,  суддів Пономарьової О.М., Попової С.А.,
секретар судового засідання Лазаренко Д.Т., 
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Довіра та гарантія»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»  на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 березня 2021 року, повний текст якого складено 12 березня 2021 року,   у цивільній справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», 

                                                         В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду 10 січня 2020 року із вказаним позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування якого посилався на те, що 15 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та відповідач уклали кредитний договір № СМ-SМЕ102/091/2006, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 50893 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 грудня 2006 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки № РМ-SМЕ102/091/2006, посвідчений приватним нотаріусом, реєстр № 1200з, за яким предметом іпотеки є належне відповідачу нежиле приміщення № 74 загальною площею 94 кв. м., розташоване в АДРЕСА_1 . Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте на порушення умов кредитного договору відповідач не здійснює платежі для погашення заборгованості по такому договору. При цьому 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № CM-SME102/091/2006 від 15 грудня 2006 року перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Того ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу іпотекодержателя щодо предмета іпотеки за договором іпотеки № PM-SME102/091/2006 від 15 грудня 2006 року. В свою чергу 8 вересня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу, за яким право грошової вимоги за спірним кредитним договором перейшло до позивача. При цьому 26 грудня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та позивачем укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло статусу іпотекодержателя спірного предмета іпотеки. Оскільки на теперішній час ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» виступає кредитором відносно ОСОБА_2 за кредитним договором № CM-SME102/091/2006 від 15 грудня 2006 року, а також іпотекодержателем щодо іпотечного майна за договором іпотеки № PM-SME102/091/2006 від 15 грудня 2006 року, а у відповідача існує заборгованість у розмірі 50 582,10 доларів США, що складається: борг за кредитом - 44 999,14 доларів США; борг з відсотків - 5582,96 доларів США. Згідно зі звітом про оцінку нежитлового приміщення № 74 загальною площею 94 кв. м., розташованого в АДРЕСА_1 , на 27 листопада 2019 року оціночна вартість такого нерухомого майна складає 224650 грн. Представник також зазначав, що в розділі 7 спірного договору іпотеки та ст. 34 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою отримання продукції, плодів та доходів забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішенні суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлені договором або рішенням суду. Використання предмету іпотеки для отримання відповідних доходів позивач вбачає в передачі нерухомого майна в платне користування іншим особам, що не суперечить положенням ст. 34 Закону України «Про іпотеку». 
На підставі наведеного просив у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 50582,10 доларів США, звернути стягнення на нежиле приміщення № 74 загальною площею 94 кв. м., розташоване в АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмет іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій за Законом України «Про виконавче провадження». Також просив з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням передати предмет іпотеки в управління ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на період до моменту його продажу в порядку ст. 41 Закон України «Про іпотеку», для чого просив суд:
- вилучити у ОСОБА_2 та передати ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» згадане нежиле приміщення протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили;
- зобов`язати її передати ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» ключі, пульти, коди доступу до систем охоронної та пожежної сигналізації, всі правовстановлюючі документи, технічну документацію, інші документи на/від будівель та споруд, розташованих в АДРЕСА_2 , протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили;
- надати право ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» отримувати в усіх установах, підприємствах, організаціях (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв`язку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях), а також Державній реєстраційній службі, органах нотаріату будь-яких документів (оригіналів, їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок), необхідних для управління майном, укладення будь-яких договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, забезпечення нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв`язком, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, розташованого в АДРЕСА_2 ;
- надати право ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на укладення відповідно до вимог чинного законодавства всіх необхідних договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв`язком, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, розташованого в АДРЕСА_2 , з правом ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» діяти без довіреності, підписання документів на умовах, які будуть визначені на розсуд позивача, реалізацію інших прав, необхідних для управління майном;
- надати право ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на отримання доходів від управління предметом іпотеки, якими є доходи, що будуть отримані позивачем за договорами, за якими він є стороною - управителем, а у випадках укладення договорів оренди - доходи у вигляді орендної плати, що отримані від передачі в оренду предмета іпотеки третім особам;
- надати право ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на спрямування отриманих як управителем доходів, за вирахуванням зроблених витрат ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у зв`язку з управлінням майном, у тому числі, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, податків, інших обов`язкових платежів, на погашення заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за кредитним договором № CM-SME102/091/2006 від 15 грудня 2006 року. Також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 березня 2021 року у задоволенні позову ТОВ  «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,  просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити  позов   у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.3 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності  зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акту, який регулює відповідні відносини.
Так як у відповідності  до ст. 9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення  антитерористичної операції», який діє з  13 квітня 2014 року, стягувач не мав можливості на реалізацію іпотечного майна боржника, то строки перебігу позовної давності були  зупинені на час дії  ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення  антитерористичної операції». Проте, 18 січня 2018 року прийнято ЗУ «Про особливості державної політики  із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» відповідно до якого, юридично завершено антитерористичну операцію, а перебіг  позовної давності в даному випадку не продовжено.
Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» зупинені  норми статей, що регулюють спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на території проведення антитерористичної операції.
Товариство  звертається до суду  з позовом  про звернення  стягнення на предмет іпотеки, що регулюються  спеціальними нормами закону, які на даний час є зупиненими.
З 2014 року місто Маріуполь  включено до переліку населених пунктів, на території яких  здійснювалася антитерористична операція.
Отже, вказаний ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення  антитерористичної операції» є правовою підставою, що унеможливлювала  вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють  примусове виконання рішень та рішень інших органів (посадових осіб) на примусове стягнення певного майна.
Однією з підстав зупинення  перебігу строків позовної давності законодавець визнав  введення мораторію, тобто відстрочення виконання зобов`язань. Відстрочення виконання зобов`язання не звільняє від його виконання, і не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником  зобов`язання за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати зазначене майно.
Дія ст. 9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період введення антитерористичної операції» не розповсюджується  на спірні правовідносини, боржник не звільняється від відповідальності та зобов`язаний відшкодувати всі збитки, завдані  порушенням умов Кредитного договору та договору іпотеки після продовження перебігу строку позовної давності (ч.3 ст. 263 ЦК України, ст. 25 ЦК України).
Постановляючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності,  суд   прийшов до  хибних висновків, порушив норми матеріального права. 

Відповідач ОСОБА_1 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи, що, виходячи з аналізу норм ст. 55 Конституції України, ч.1 ст. 4, ч.3 ст. 4 ЦПК України, право на звернення до суду за захистом не може бути призупинено.  
Законом, що регулює спірні правовідносини між позивачем і відповідачем, є ЗУ «Про іпотеку».
Зі змісту ст. 9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» призупинено дію  ст. 37  спеціального закону «Про іпотеку» (в частині  реалізації права іпотекодержателя на придбання права власності на предмет іпотеки); ст. 38  (в частині  реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), ст. 40 (в частині виселення з іпотечного майна); ст.ст. 41,43,47 ( в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).
Зі змісту вищенаведеної норми випливає, що припиняються дії в порядку виконання судового рішення, але ніяк не право на звернення до суду з позовом, в тому числі, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи  положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представників позивача і третьої особи   в судове засідання, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи,  такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Крім того, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. 

Заслухавши суддю-доповідача,  відповідача ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 15 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОПТ Банк», та ОСОБА_3   укладений кредитний договір № СМ-SМЕ102/091/2006, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 50893 доларів США на придбання нерухомості в АДРЕСА_2 зі сплатою відсотків за його використання у розмірі 5,5% річних та із використанням плаваючої відсоткової ставки, а також зі строком повернення кредиту до 16 грудня 2016 року на підставі встановленого у Додатку № 1 до такого договору графіку (а. с. 5-8, 9, 10-11).
Відповідно до іпотечного договору № РМ-SМЕ102/091/2006 від 15 грудня 2006 року, посвідченого нотаріально, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 , іпотекодавець (майновий поручитель) передає в іпотеку іпотекодержателю нежиле приміщення АДРЕСА_3 площею 94 кв. м., яка була оцінена в сумі 367160 грн., в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 15 грудня 2006 року № СМ-SМЕ102/091/2006, в тому числі щодо повернення наданого кредиту, сплати відсотків за користування кредитом. В разі неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на такий предмет іпотеки (а. с. 12-15).
08 вересня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір про передання за плату права грошової вимоги шляхом заміни кредитора за кредитними договорами, право вимоги за якими належить ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі Договорів відступлення прав вимоги в розмірі Портфеля заборгованості з переданням необхідної документації за такими кредитними договорами, що підтверджується також актом № 1 приймання-передачі Реєстру боржників від 8 вересня 2017 року, в тому числі щодо боржника ОСОБА_3 (договір купівлі продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року) за кредитним договором від 15 грудня 2006 року № СМ-SМЕ102/091/2006 на суму заборгованості в розмірі 50582,10 доларів США, що складається з основної суми боргу за кредитом в розмірі 44999,14 доларів США та з відсотків в сумі 5582,96 доларів США (а. с. 22-25, 26, 27, 28-30, 31, 32).
При цьому відповідно до договору відступлення прав за договорами іпотеки, посвідченого нотаріально, реєстр № 927, 26 грудня 2017 року через укладення первинного договору від 8 вересня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» домовились про передання прав вимоги за договорами іпотеки, в тому числі щодо договору іпотеки від 15 грудня 2006 року № РМ-SМЕ102/091/2006 відносно забезпечення ОСОБА_3 виконання зобов`язання щодо предмету іпотеки, приміщенням АДРЕСА_3 (а. с. 33-35, 36).
За відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 листопада 2019 року вбачається, що Іпотекодержателем за договором від 15 грудня 2006 року приміщення 74 по АДРЕСА_1 загальною площею 94 кв. м., власником якого є відповідач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2006 року, є наразі позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», на підставі договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року (а. с. 20-21).
За інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 15 грудня 2006 року була накладена заборона за договором іпотеки від 15 грудня 2006 року, реєстр № 1200з, на приміщення 74 по АДРЕСА_1 загальною площею 94 кв. м., а 3 вересня 2008 року на підставі ухвали суду від 22 серпня 2008 року по справі № 2-2815/08 також було накладено арешт на вказане нежитлове приміщення ОСОБА_3 в забезпечення виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 листопада 2008 року, за яким з ОСОБА_3 на користь АТ  «Райффайзен Банк Аваль»  стягнуто борг в сумі 20522,99 грн. та судові витрати (а. с. 52).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в шлюбі змінила прізвище на  ОСОБА_4 24 березня 2011 року. 

На підставі викладеного суд вважав, що ОСОБА_1 має зобов`язання перед новим кредитором – позивачем в розмірі  50582,10 доларів США, тому ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачу. 
Разом з тим суд врахував заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності і відмовив позивачу з цих підстав.  
Суд вказав, що строк позовної давності щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № CM-SME102/091/2006 від 15 грудня 2006 року сплив 16 грудня 2019 року, оскільки право звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості за таким кредитним договором наявне у кредитора з 16 грудня 2016 року внаслідок спливу строку дії такого договору.
З позовом новий кредитор звернувся до суду лише 10 січня 2020 року, тобто з пропуском строку загальної позовної давності за пред`явленими вимогами до позичальника.
При цьому суд зазначив, що заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до ст. 262 ЦК, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Таким чином після укладення 8 вересня 2017 року та 26 грудня 2017 року колишнім кредитором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та новим кредитором, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», договорів купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі № СМ-SМЕ102/091/2006 від 15 грудня 2006 року, та іпотечними договорами, в тому числі № РМ-SМЕ102/091/2006 від 15 грудня 2006 року, для позивача строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
З огляду на викладене вмотивування, суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» пропустило строки звернення до суду із заявленими позовними вимогами до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодитися із таким висновком суду неможливо. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК).
Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно із ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд виходив з того, що позивачем не надано підтверджень  переривання строку позовної давності за заявленими вимогами.
На підставі ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач надала суду відповідну заяву. 

Колегією суддів перевірені доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідно до п.3 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності  зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акту, який регулює відповідні відносини. І таким актом на думку апелянта є норма ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення  антитерористичної операції», який діє з  13 квітня 2014 року, за якою стягувач не мав можливості на реалізацію іпотечного майна боржника, то строки перебігу позовної давності були  зупинені на час дії  ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення  антитерористичної операції». 

Твердження апеляційної скарги в даному випадку не ґрунтуються на законі, оскільки є усталена судова практика, за якою  позовні заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено споживчі кредити в іноземній валюті, які перебувають на час дії Закону на розгляді судів розглядаються, а в задоволенні позову відмовляється у зв`язку із дією відповідного мораторію. Важливо звернути увагу, що в таких випадках у задоволенні даних позовів відмовляється не з мотивів безпідставності позовних вимог, така відмова має лише тимчасове правове значення і позичальник може звернутись із вказаним позовом після закінчення дії мораторію. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04ю2019 року №726/1538/16-ц (№14-111цс19), постанові Верховного Суду від 16.08.20201 року №523/12031/16-ц (№61-17236св20) та інших. 

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновками суду без правового обґрунтування власної позиції. Зі справи вбачається, що суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, обставини справи, і зробив висновок, який повністю відповідає встановленим обставинам. Твердження апелянта про те, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову не мають значення, оскільки не ґрунтуються на законі і не мають підтвердження у матеріалах справи, спростовуються наданими письмовими доказами.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.  

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382  ЦПК України, апеляційний суд

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.  
Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 березня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 07 вересня 2021 року.

Судді: