П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 501/874/20	

Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 02 березня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :
У березні 2020 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач (з урахуванням уточнення позовних вимог) про:
- перегляд її скарги, у зв`язку із отриманням оновлених документів з Архіву та судових ролей з ОСОБА_2 , що працювали в океанах та морях загранрейсах;
- зобов`язання Чорноморське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 , призначити їй та виплатити пенсію з 04.11.1999р. на пільгових умовах та в пільгових розмірах за Списком №1 чи №2, затвердженим постановою Ради міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173400-56, застосувати постанову СССР №10 від 26.01.1991р. та діяло від 01.01.1992 по 10.03.1994р., та постанову № 162 затвердженим указом Кабінету Міністрів України, який діяв з 10.03.1994р. по 31.01.2003р., застосувавши постанову Кабінету Мінвстрів України від 20.04.2005 застосувавши довідку зарплати по рейсам з Архіву за 5 років з 1985-1999р.;
- зарахування стажу підприємницької діяльності з 29.12.2001-31.03.2005.
З`ясувавши наявність недоліків у поданому позові, ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25.03.2020р., зазначений позов ОСОБА_1 було залишено без руху.
17.04.2020р. Іллічівським міським судом Одеської області прийнято ухвалу, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Іллічівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про зобов`язання здійснити певні дії - направлено за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду (65026, м.Одеса, вул. Фонтанська дорога, 14).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2020р., адміністративний позов ОСОБА_1 до Іллічівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії було залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків позову, позивачці надано строк для їх усунення.
25.06.2020р. (вхід. №24394/20) ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду подано заяву про усунення недоліків та уточнений адміністративний позов з наступними вимогами до відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області:
- переглянути її скаргу, у зв`язку із отримання оновлених документів з архіву та судових ролей з ОСОБА_2 , що працювали в океанах та морях загранрейсах;
- визнати протиправним рішення Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №29 від 18.10.2017 року;
- зобов`язати Чорноморське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити їй пенсію на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 04.11.1999 року на підставі довідки з ОСОБА_3 1985-1989 років (за п`ять років), застосувавши при обчислені пенсії коефіцієнт 2, 95695;
- зарахувати стаж підприємницької діяльності в загальний стаж роботи з 29.12.2001 року по 31.03.2005 року та з 24.01.2012 року по 14.03.2014 року (т.1 а.с. 137-141).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки в неї не було всієї необхідної інформації щодо її роботи на рибопромислових суднах в океанах і морях в Чорноморському виробничому об`єднанні рибної промисловості (далі  ЧВОРП) «Антарктика» за період з 21.08.1981 року по 04.11.1999 року, їй Іллічівським міським судом Одеської області рішенням від 07.11.2018 року у справі №501/1012/17 було відмовлено у задоволенні адміністративного позову до Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Зазначене рішення було залишено в силі постановами Одеського апеляційного суду від 16.04.2019 року та Верховного Суду від 29.08.2019 року. Згодом отримавши додаткову інформацію про свій пільговий стаж, позивач, з метою перегляду справи №501/1012/17, звернулася до Верховного Суду із відповідною заявою. Водночас Верховим Судом було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її заяви та зазначено, що оскільки справа №501/1012/17 вже була розглянута судом, вона має право у зв`язку із отриманням нових документів, повторно звернутися в порядку, встановленому Законом. З огляду на зазначене, враховуючи отримання оновлених довідок з Державного Архіву, які можуть підтвердити стаж роботи на відповідних суднах, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2021року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.
В обґрунтування скарги апелянт зазначила про те, що її право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 підтверджується додаткового отриманими доказами, а саме довідками з архіву, відомостями по заробітній платі, тощо), а також зазначає про свідків, які можуть підтвердити її доводи та фактичні обставини.
07.06.2021р. (вхід. № 12317/21) від відповідача у справі до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує на необґрунтованість доводів апелянта, просить відмовити у задоволенні її скарги мотивуючи тим, що у вересні 2020 року ОСОБА_4 , після отримання оновлених документів, звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою щодо зобов`язання Чорноморське об`єднане управління ПФУ Одеської області призначити їй та виплатити пенсію ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. “б” ч. 1 ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 04.11.1999 на підставі довідки з архіву 1985 -1989 (за п`ять років), застосувавши коефіцієнт при обчисленні пенсії 2,95695. Однак до Головного управління із заявою про призначення вказаного виду пенсії із долученням нових документів не зверталась. В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що не погоджується із довідкою № 1/277, виданою 14.09.1999 Чорноморським рибопромисловим виробничим орендним підприємством “АНТАРКТИКА”. Однак вказана довідка, була врахована при призначенні позивачу пенсії за вислугу років, містила достатньо інформації та сумніву не викликала.
14.06.2021р. (вхід. № 12943/21) ОСОБА_1 було надано до суду письмові пояснення, у яких зазначає про необґрунтованість викладених у відзиві органом ПФУ обставин та наголошує на наявності підстав для задоволення її позову. До того ж, у вказаній заяві позивачка зазначає що отримала від відповідача лист – відповідь на заяву про перерахунок та призначення пенсії по Списку №2, у задоволенні якої їй фактично було відмовлено.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 , позивач 21.08.1981 року була зарахована на роботу в Чорноморське рибопромислове виробниче об`єднання «Антарктика» та працювала на посадах: з 21.08.1981 року - буфетниці; з 03.05.1982 року переведена по посаду машиніста з прання спецодягу РМТ «Пролив»; з 28.12.1982 року переведена по посаду машиніста з прання спецодягу РМТ «Ізмаїл»; з 30.08.1983 року переведена на посаду буфетниці на РМТ «Львів»; з 16.05.1984 року переведена по посаду машиніста з прання спецодягу РМТ «Миколаїв»; з 29.01.1985 року переведена по посаду машиніста з прання спецодягу РМТ « Взмор`є »; з 17.08.1987 року переведена по посаду машиніста з прання спецодягу РМТ « Дар`яп »; з 21.11.1988 року переведена по посаду матроса на « ОСОБА_5 »; з 07.08.1990 року на посаді матроса на « ОСОБА_6 »; з 16.09.1991 року переведена по посаду машиніста з прання спецодягу РМТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; з 30.11.1992 року переведена по посаду матроса РТМС «Шайдкрово»; з 34.05.1994 року по посаду машиніста з прання спецодягу РТМС «Схід»; з 01.12.1995 року переведена на посаду матроса на РПБ «Схід»; з 09.12.1995 року переведена по посаду машиніста з прання спецодягу РПБ «Схід»; з 01.06.1996 року зарахована по переводу з орендного підприємства «Антарктика» машиністом з прання спецодягу РПБ «Схід»; з 28.10.1996 року переведена по посаду машиніста з прання спецодягу РПБ «Схід » (т. 1 а.с. 43-44, 68-70).
04.11.1999 року ОСОБА_1 була звільнена за власним бажання в зв`язку з виходом на пенсію.
Як вбачається з листа управління пенсійного фонду України в м.Іллічівську Одеської області від 14.12.2015 року №204/З-01 ОСОБА_1 пенсія за вислугу років призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 04.11.1999 року при загальному стажі роботи 32 року 2 місяця 22 дні (11 років 8 місяців 22 дні - плавсклад мор/річ флот) із заробітної плати за період з 01.01.1985 року по 31.12.1989 року (т. 1 а.с. 90).
Листами від 08.04.2016 року, 06.05.2016 року, 24.06.2016 року, 25.08.2016 року Іллічівське об`єднане управління пенсійного фонду України Одеської області надало ОСОБА_1 роз`яснення, відповідно до яких зазначило, що машиністи по пранню, буфетниці, матроси зазначених суден права на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 чи № 2 не мають (т. 1 а.с. 93, 94, 96, 98).
04.10.2017 року позивач звернулась до Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 (т. 1 а.с. 85-86).
Рішенням Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області №29 від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було відмолено у задоволенні її заяви та зазначено, що машиністи по пранню спецодягу зазначених суден на призначення пенсій на пільгових умовах за Списком №2 не мають (т. 1 а.с. 83-84).
Не погоджуючись із зазначеною відмовою Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07.11.2018 року по справі №501/1012/17 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено в повному обсязі. Зазначене рішення було залишено в силі постановами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 року та Верховного Суду від 29.08.2019 року (т. 1 а.с.234-255 т. 2 а.с. 65-76).
При цьому, у постанові Верховного Суду від 29.08.2019 року по справі №501/1012/17 було зазначено, що вказані позивачем посади, де вона працювала в період з 1982 по 1991 роки відсутні у Списку № 1, а тому відсутнє право на пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Водночас для призначення пенсії за Списком № 2 позивач також підстав не має, оскільки відсутні довідки про підтвердження роботи, як "плавсостав рыболовных, краболовных, китобойных, зверобойных, поисковых судов и флотилий, рефрижераторов - производственных, плавающих в океанах и морях: механики, мотористы и машинисты и их помощники; матросы, занятые ловом и обработкой рыбы, морзверя, крабов и морепродуктов".
Також, судом першої інстанції було встановлено, що після винесення Верховним Судом постанови від 29.08.2019 року по справі №501/1012/17, нею було додатково отримано нові архівні довідки, що підтверджують її пільговий стаж за Списком №2, а також відомості по заробітній платі та судові ролі. Із зазначеними документами вона зверталась до Верховного Суду та просила переглянути прийняте раніше судом рішення із врахування наданих нею нових відомостей. Водночас Верховним Судом у задоволенні її заяви було відмолено, оскільки справа №501/1012/17 вже була розглянута судом. Роз`яснено позивачу право, у зв`язку з отриманням нових документів, повторно звернутися в порядку, встановленому Законом.
З огляду на вищезазначене, враховуючи отримання позивачем оновлених відомостей, які можуть підтвердити її стаж роботи на відповідних суднах, ОСОБА_1 звернулась до суду з новим позовом в межах адміністративної справи №501/874/20. При цьому позивач просить суд переглянути її скаргу, визнати протиправним рішення Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №29 від 18.10.2017 року та зобов`язати відповідача призначити та виплатити їй пенсію на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 04.11.1999 року на підставі довідки з ОСОБА_3 1985-1989 років (за п`ять років), застосувавши при обчислені пенсії коефіцієнт 2,95695, а також зарахувати стаж підприємницької діяльності в загальний стаж роботи з 29.12.2001 року по 31.03.2005 року та з 24.01.2012 року по 14.03.2014 року.
Також судом було встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» відбулася реорганізація Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (код ЄДРПОУ 40386094) 10.09.2019 року припинено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії, та саме цей орган уповноважений на розгляд документів про пільговий стаж для перерахунку та/або призначення пенсії на пільгових умова, при цьому позивачка в свою чергу не надала суду доказів того, що після отримання нею додаткових архівних довідок на підтвердження її пільгового стажу за Списком №2 а також відомостей по заробітній платі та судових ролей, вона зверталась до пенсійного органу та надавала останньому зазначені документи, що пенсійний орган розглядав зазначені документи та приймав рішення про відмову ОСОБА_1 , у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 за результатами їх розгляду, так само й не доведено звернення до Головного управління ПФЦУ в Одеській області із заявою про зарахування стаду її підприємницької діяльності в загальний стаж роботи за період з 29.12.2001р. по 31.03.2005р. та з 24.01.2012р. по 14.03.2014р. та прийняття відповідачем відповідного рішення за результатами розгляду такої заяви, а отже вимоги є необґрунтованими, передчасними. 
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 р. № 1788-XII (Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (Закон № 1058-ІV).
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно п. «б» ч.1 ст.13 Закону № 1788-XII (у редакції від 02 березня 2015 р. № 213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць-після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Як встановлено ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. (пункт 20 Порядку № 637).
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
Водночас, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 зверталась до органу ПФУ із вимогами про переведення її пенсії за віком на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, однак рішенням Чорноморського об`єднаного УПФ України Одеської області №29 від 18 жовтня 2017 року було відмолено у задоволенні заяви ОСОБА_1 та зазначено, що машиністи по пранню спецодягу зазначених суден на призначення пенсій на пільгових умовах за Списком №2 не мають.
Вказане рішення ОСОБА_1 оскаржила до суду.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07.11.2018 року по справі №501/1012/17 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено в повному обсязі. Зазначене рішення було залишено в силі постановами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 року та Верховного Суду від 29.08.2019 року (т. 1 а.с.234-255 т. 2 а.с. 65-76).
В свою чергу, Верховний Суд у своїй постанові від 29.08.2019 року по справі №501/1012/17 зазначив,, що вказані позивачем посади, де вона працювала в період з 1982 по 1991 роки відсутні у Списку № 1, а тому відсутнє право на пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Водночас для призначення пенсії за Списком № 2 позивач також підстав не має, оскільки відсутні довідки про підтвердження роботи, як "плавсостав рыболовных, краболовных, китобойных, зверобойных, поисковых судов и флотилий, рефрижераторов - производственных, плавающих в океанах и морях: механики, мотористы и машинисты и их помощники; матросы, занятые ловом и обработкой рыбы, морзверя, крабов и морепродуктов".
В силу вимог ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом у постанові від 29.08.2019 року по справі №501/1012/17 було встановлено, що позивачем на момент звернення до Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 та прийняття пенсійним органом рішення №29 від 18 жовтня 2017 року, не було надано уточнюючих довідок, які передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. Також, зауважено, що позивачем не було надано доказів на підтвердження факту проведення атестації робочих місць, у Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, а тому підстави для зарахування пільгового стажу відсутні.
Отже, відмова у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є обґрунтованою та відповідає вимогам закону, про що обґрунтовано вказано судом першої інстанції у своєму рішенні.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що надання позивачем до суду у справі №501/874/20 у 2020 році нових архівних довідок, які, за її думкою, підтверджують наявний пільговий стаж за Списком №2, а також відомостей по заробітній платі та судових ролей, які позивач отримала вже після винесення Чорноморським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області оскаржуваного рішення №29 від 18 жовтня 2017 року, не може свідчить про протиправність такого рішення, оскільки станом на момент його прийняття у 2017 році зазначених документів позивачем надано до пенсійного органу не було.
Крім того, судова колегія звертає увагу, що передбачене вимогами ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга  статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
В свою чергу, як вказав Верховний Суд України в постанові від 15 грудня 2015 року (справа №800/206/15), обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення «Аксу проти Туреччини» пункт 50; «Тенасе проти Молдови»).
В контексті викладеного, як вірно було зазначено судом першої інстанції, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
За визначенням ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У розумінні приписів ст. 58 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати є Пенсійний фонд.
У відповідності до п.3 статті 48 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії. Саме до пенсійного органу пенсіонерами повинні подаватися документи (у тому числі додаткові) про пільговий стаж, для перерахунку та/або призначення пенсії на пільгових умова за Списком №1 чи №2. Водночас адміністративний суд наділений лише повноваженням надавати оцінку рішенням, діям або бездіяльності пенсійного органу, вчинених за результатами здійснення ним владно-управлінських функцій, зокрема розгляду наданих йому документів, відмови у призначенні або перерахунку пенсії, невірного здійснення розрахунку або перерахунку пенсії.
Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивачкою не було надано жодних доказів на підтвердження того, що вона зверталась до пенсійного органу після отримання нею додаткових архівних довідок (на підтвердження наявності у неї пільгового стажу за Списком №2) та відомостей по заробітній платі та судових ролей, та надавала останньому зазначені документи, а також не було надано й доказів, що пенсійним органом розглядались зазначені документи та приймалось рішення про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії за Списком №2 за результатами їх розгляду.
Крім того, ОСОБА_1 не надано також й доказів звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про зарахування її стажу підприємницької діяльності в загальний стаж роботи за періоди з 29.12.2001 року по 31.03.2005 року та з 24.01.2012 року по 14.03.2014 року та прийняття відповідачем відповідного рішення за результатами розгляду даного питання, з урахуванням того, що саме до повноваження цього органу належать спірні питання.
Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про не доведення станом на час подання до суду цього позову порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 з боку суб`єкта владних повноважень, у зв`язку із чим вірно відмовив у задоволенні адміністративного позову, з огляду на їх необґрунтованість, не доведеним жодними доказами.
При цьому, судом першої інстанції правомірно не надавалась оцінка праву позивача на отримання пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», а також праву на зарахування стажу її підприємницької діяльності в загальний стаж роботи з 29.12.2001 року по 31.03.2005 року та з 24.01.2012 року по 14.03.2014 року, оскільки ОСОБА_1 після отримання оновлених документів, із заявою про призначення зазначеного виду пенсії до пенсійного органу не зверталась, зазначених документів пенсійному фонду не надавала, з огляду на що зазначені обставини не можуть бути предметом дослідження та надання правової оцінки в адміністративній справі №501/874/20, з огляду на їх передчасність.
Посилання позивачки на додатково надані апеляційному суду заяву ОСОБА_1 від 07.05.2021р. до Головного управління ПФУ в Одеській області про перерахунок та призначення пенсії за Списком №2 та зарахуванням до загального стажу періодів підприємницької діяльності, а також відповідь Головного управління ПФУ в Одеській області щодо розгляду цієї заяви та фактичну відмову у її задоволенні колегія суддів не приймає, оскільки такі документи до суду першої інстанції не надавались та з`явились уже після прийняття судового рішення у цій справі, та не були предметом розгляду справи у суді першої інстанції, та правова оцінка правова таким доводам та доказам судом першої інстанції з огляду на їх відсутність на час розгляду справи, не надавалась. 
Доводи апеляційної скарги загалом є такими, яким правова оцінка була у достатній мірі надана судом попередньої інстанції, відтак є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі № 501/874/20- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.