справа № 761/550/21                                     головуючий у суді І інстанції Осаулов А.А.
провадження № 22-ц/824/7910/2021           суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
08 липня 2021 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Меженська Кароліна Сергіївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - 
 
В С Т А Н О В И В: 
 
            У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. № 2670 від 16 грудня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 травня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір. Для забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору 12 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк» було укладено договір застави автомобіля, відповідно до умов якого позивачем передано у заставу автомобіль марки: FORD, модель FIESTA 1.4, 2011 року випуску. Право вимоги по зазначеному кредитному договору АТ «Астра Банком» було відступлено ПАТ «Дельта Банк». 16 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. було вчинено виконавчий напис № 2670 на договорі застави, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» у розмірі 84 291 грн. 70 коп., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 64 819 грн. 45 коп., заборгованість за відсотками 4 096 грн. 29 коп., з яких 4 088 грн. 29 коп., розраховано на дату відступлення права вимоги та 8 грн. розраховано після відступлення прав вимоги; 3 % річних в сумі 4 880 грн. 80 коп.; - інфляційні збитки в сумі 7 616 грн. 29 коп.; пеня в сумі 2 378 грн. 87 коп; за вчинення виконавчого напису - 500 грн. На підставі виконавчого напису № 2670 та заяви відповідача про відкриття виконавчого провадження, 22 грудня 2020 року приватним виконавцем Чучковим М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Позивач зазначає, що на момент вчинення виконавчого напису № 2670 відповідач не мав жодного відношення до права вимоги по договору застави (внаслідок нікчемності правочину щодо переуступки права вимоги по договору застави). На дату відступлення (11 жовтня 2019 року) ПАТ «Дельта Банк» та окремо відповідачем після дати відступлення права вимоги було розраховано відсотки після спливу кінцевого терміну дії кредитного договору. Заборгованість у виконавчому написі є спірною, оскільки 18 вересня 2019 року позивачем отримано постанову приватного виконавця Малкової М.В. від 15 вересня 2020 року про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису, що вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 14 серпня 2020 року за № 16861 про стягнення заборгованості по кредитному договору №300300025182016 від 12 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк». Оскільки сума заборгованості по кредитному договору, що підлягає стягненню на підставі виконавчого напису № 16681 не відповідає дійсності, ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою про визнання виконавчого напису № 16861 таким, що не підлягає виконанню. 09 жовтня 2020 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва прийнято зазначену позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі. Розмір заборгованості, що утворилася по кредитному договору від 12 травня 2011 року у виконавчих написах № 16861 від 14 серпня 2020 року та № 2670 від 16 грудня 2020 року відрізняється, що на думку позивача, свідчить про наявність спору щодо розміру заборгованості. На момент вчинення нотаріусом виконавчого напису № 2670, між ОСОБА_1 та відповідачем вже існував спір щодо суми заборгованості по кредитному договору. При вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом не дотримано вимоги постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. Заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі, є спірною, нотаріусом не враховано факт пропущення відповідачем строків звернення на стягнення штрафів і пені.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року позов  ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал»просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості і ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. При цьому, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Виконавчі написи були здійснені на різних договорах, що цілком відповідає нормам чинного законодавства України. При цьому, стягнення коштів за виконавчим написом, а так само звернення стягнення на автомобіль FORD, модель FIESTA 1.4, що належить ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 12 травня 2011 року пояснюється тим, що строк платежу за кредитним договором настав, а зобов`язання ОСОБА_1 не виконано. А тому звернення стягнення на заставний автомобіль, який виступає забезпеченням належного виконання кредитного зобов`язання, було здійснено приватним нотаріусом правомірно.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що 12 травня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 300300025182016, за умовами якого кредитор надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 130 770 грн. Термін користування кредитом з 12 травня 2011 року до 12 травня 2018 року (а.с.9).
У цей же день між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави автомобіля FORD, модель FIESTA 1.4, тип - легковий хетчбек, 2011 року випуску (а.с.17).   
16 грудня 2020 року приватним нотаріусом Меженською К.С. вчинений виконавчий напис за реєстровим № 2670 про звернення стягнення на автомобіль FORD, модель FIESTA 1.4, тип - легковий хетчбек, 2011 року випуску, який належить ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №300300025182016 від 12 травня 2011 року, укладеним між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 . Автомобіль було передано в заставу ПАТ «Астра Банк» на підставі договору застави від 12 травня 2011 року. Станом на 13 листопада 2020 року заборгованість боржника за договором становить 83 791 грн. 70 коп. та за вчинення вказаного виконавчого напису коштів у розмірі 500 грн. Заборгованість за кредитом складається з 64 819 грн. 45 коп. заборгованості по основній сумі кредиту розрахованої на дату відступлення вимоги, 4 096 грн. 29 коп. заборгованості за відсотками, з яких 4 088 грн. 29 коп. - на дату відступлення права вимоги, 8 грн. - після відступлення права вимоги (з 11 жовтня 2019 року по 13 листопада 2020 року), 4 880 грн. 80 коп. 3 % річних за період з 12 травня 2018 року по 13 листопада 2020 року, 7 616, грн. 29 коп. інфляційні збитки за період з травня 2018 року по жовтень 2020 року, 2 378 грн. 87 коп. пеня за період з 13 листопада 2019 року по 13 листопада 2020 року (а.с.23-24).
14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Горай О.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 16861 про стягнення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 300300025182016 від 12 травня 2011 року, за період з 11 жовтня 2019 року по 11 березня 2020 року в сумі 82 098 грн. 38 коп. та за вчинення вказаного виконавчого напису коштів у розмірі 650 грн. (а.с.39).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції  виходив з того, що заборгованість боржника не є безспірною, що свідчить про вчинення виконавчого напису 16 грудня 2020 року з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». 
Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті  39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості у позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню».
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису № 2670, між ОСОБА_1 та відповідачем існував спір щодо суми заборгованості по кредитному договору.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір та договір застави автомобіля. 
У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ПАТ «Астра Банк» передав своє право вимоги за кредитним договором та договором застави автомобіля ПАТ «Дельта Банк».
Разом з тим, 11 жовтня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» уклав з ТОВ «Вердикт Капітал» договір про відступлення прав вимоги за договором застави. У додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги зазначено, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , опис забезпечення - автомобіль FORD, модель FIESTA 1.4, тип - легковий хетчбек, 2011 року випуску.
Докази того, що ПАТ «Дельта Банк» мав право передавати відповідачу у справі право вимоги за договором застави автомобіля відсутні, як і відсутні докази того, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло права вимоги за основним зобов`язанням. 
Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Тобто, застава забезпечує основне зобов`язання, нерозривно пов`язана з ним та діє до його припинення. 
Кредитний договір був укладений строком до 12 травня 2018 року. Натомість, з виконавчого напису вбачається, що заборгованість у розмірі 83 791 грн. 70 коп. нарахована станом на 13 листопада 2020 року. Вказана сума заборгованості включає у себе заборгованість за відсотками у розмірі 4 096 грн. 29 коп., які нараховані після закінчення строку дії кредитного договору.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України (постанова Великої Палати ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).
За таких обставин, крім відсутності доказів переходу прав вимоги від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк», який у подальшому уклав договір про відступлення прав вимоги за договором застави з ТОВ «Вердикт Капітал», спірною є і сума заборгованості, а, відтак, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. 
Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в мотивувальній частині через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                                                                     Фінагеєв В.О.
 
                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
         Яворський М.А.