УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/11276/13-ц Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С. 
Категорія 84 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.
з участю секретаря
судового засідання Дяченко Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу №296/11276/13-ц за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Дідківського Андрія Савелійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Нестерчук Світлана Сергіївна на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 17 березня 2021 року, постановлену суддею Рожковою О.С. у м. Житомирі
в с т а н о в и в:
У березні старший 2021 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дідківський А.С. звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 214 (кв.м), житлова площа 67.8 (кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка місця розташування: кадастровий номер 1810136300:05:021:0005, реєстраційний номер 885714718101, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0.0904 га, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Обґрунтовуючи подання, державний виконавець зазначив, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження АСВП 48179140 з примусового виконання виконавчого листа № 296/11276/13-ц, виданого 14.08.2014 Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1248752,00 грн. процентів за користування коштами.
Відповідно до свідоцтва про право власності, яке видане 28.11.2008 Виконкомом Житомирської міської ради, ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , однак право власності на вказаний будинок не зареєстрував, у зв`язку з чим державний виконавець звернувся з поданням про звернення стягнення на зазначене майно. 
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17 березня 2021 року подання державного виконавця задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судового рішення, а саме на: житловий будинок, загальною площею 214 (кв.м), житлова площа 67.8 (кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка місця розташування: Кадастровий номер: 1810136300:05:021:0005, Реєстраційний номер: 885714718101, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0.0904 га.
Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 17.03.2021 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця. Обґрунтовуючи вимоги скарги, зокрема, зазначив, що суд безпідставно задовольнив вимоги подання державного виконавця від 15.03.2021, оскільки воно містило аналогічні підстави, зазначені в іншому поданні від 02.03.2021, у задоволенні якого судом першої інстанції було відмовлено 05.03.2021 р. Задовольняючи подання, суд не звернув уваги на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на майно, на яке звернуто стягнення зареєстроване за ОСОБА_3 , який не є боржником у виконавчому провадженні. Виконавець у своєму поданні, визначаючи що майно належить ОСОБА_1 , всупереч нормам закону, послався лише на судові рішення. Однак скаржник вважає, що такими рішеннями не підтверджено його право власності на вказане майно та не припинено право власності ОСОБА_3 , отже висновок суду є необґрунтованим. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець просив визнати апеляційну скаргу необґрунтованою та залишити її без задоволення. Зазначив, що дії, вчинені ним при виконанні виконавчого листа № 296/11276/13, виданого 14.08.2014 Корольовським районним судом вчинені в межах зведеного виконавчого провадження № 30537249 з наданням усіх необхідних матеріалів та відповідних доказів.
В судовому засіданні представник боржника просила апеляційну скаргу задовольнити. 
Стягувач та державний виконавець просили апеляційну скаргу відхилити, судове рішення першої інстанції залишити без змін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.
Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження АСВП 48179140 з примусового виконання виконавчого листа № 296/11276/13 виданого 14.08.2014 Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1248752,00 грн. процентів за користування коштами.
20.07.2015 головний державний виконавець Файдов О.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48179140 та надав боржнику строк на самостійне виконання рішення суду (а.с.128). 
28.07.2015 головний державний виконавець виніс постанову про приєднання виконавчого провадження № 48179140 до зведеного виконавчого провадження № 30537249.
20.11.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області прийнято до виконання зведене виконавче провадження (а.с. 133).
Прийнятими державним виконавцем заходами встановлено, що за боржником зареєстровано транспортний засіб ВАЗ номерний знак НОМЕР_3 , VIN/Номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , рік виробництва, 1989, який перебуває у розшуку згідно постанови державного виконавця від 20.01.2012 та станом на день звернення з поданням, органами УМВС не розшуканий; 1/2 частина будинку АДРЕСА_2 ; 1/2 частина земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,0605 відповідно до ухвали від 20.05.2015 у справі № 296/3289/13-ц Корольовського районного суду м. Житомира.
Водночас, з матеріалів подання встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначений будинок перебуває у іпотеці по основному зобов`язанню 100000,00 доларів США зі строком виконання до 26.12.2025, іпотекодавець - ОСОБА_4 , іпотекодержатель - ОСОБА_5 .
Під час примусового виконання рішення державним виконавцем встановлено, що згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі продажу від 05.10.2006 та на підставі свідоцтва про право власності, яке видане 28.11.2008 виконкомом Житомирської міської ради, боржник ОСОБА_1 став власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .
В подальшому, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.08.2011 у цивільній справі №2-3259/11 право власності на вказаний вище будинок та земельну ділянку визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/2 частині за кожним. 25.03.2016 ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_6 на належну йому частину нерухомого майна. У зв`язку з чим ОСОБА_7 стала одноособовим власником будинку АДРЕСА_1 , який за договором дарування від 05.05.2016 відчужила сину ОСОБА_3 .
Зазначений будинок неодноразово був предметом спору у цивільних справах. Так правоустановчі документи, за якими право власності на нерухоме майно набували ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , визнані недійсними рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 06.07.2012, яким скасовано рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.08.2011 та постановою Житомирського апеляційного суду від 23.02.2021 у справі №295/6177/19, якою визнані недійсними свідоцтво про право на спадщину та договір дарування.
Таким чином, житловий будинок, загальною площею 214 (кв.м), житлова площа 67.8 (кв.м), за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 1810136300:05:021:0005, Реєстраційний номер: 885714718101, площею 0.0904 га на день звернення державного виконавця до суду з поданням про звернення стягнення на майно належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору купівлі-продажу № 15265, від 05.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та державного акту на землю від 22.05.2007, однак є незареєстрованим за останнім.
Суд першої інстанції, задовольняючи подання державного виконавця про звернення стягнення на майно, виходив з того, що дії державного виконавця направлені на виконання рішення суду, а інше майно та кошти у боржника, на які можна було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу перед стягувачем, відсутні.
З таким висновком погоджується колегія суддів Житомирського апеляційного суду.
Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частинами першою, другою ст. 18 Закону№ 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону№ 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Згідно з ч.5 ст. 48 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Відповідно до положень ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав (ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до вказаного Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до частини четвертої ст.50 Закону України «Про виконавче провадження у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Враховуючи наведені вище норми Закону й те, що на момент звернення приватного виконавця до суду з поданням у боржника ОСОБА_1 відсутні кошти на рахунках, рухоме та нерухоме майно, на яке можна було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу перед стягувачем, проте боржник має на праві власності нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 , державну реєстрацію якого він не здійснив після визнання недійсним у судовому порядку укладеного між ним та Лазарчуками угод, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення подання, оскільки такі дії приватним виконавцем вчинені для виконання рішення суду, за яким загальна сума боргу ОСОБА_1 перед стягувачем ОСОБА_2 становить 1248752,00 грн.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що суд безпідставно прийняв до розгляду аналогічне подання державного виконавця, у задоволенні якого вже було відмовлено судом 05.03.2021. 
Розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане у порядку, передбаченому законом. Тому державний виконавець має право звертатися до суду з відповідним поданням, направленим на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення стільки раз, скільки для цього необхідно аби виконати судове рішення. Проте це не повинні бути тотожні й аналогічні подання (заяви), які вже судом вирішені.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 05.03.2021 р. було відмовлено у задоволенні подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника так як державним виконавцем не доведено, що на момент звернення до суду з поданням у боржника відсутні кошти на рахунках, інше рухоме та нерухоме майно, на яке можна було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу перед стягувачем. Оскільки, матеріали зведеного виконавчого провадження № 30537249 містили необхідні докази: довідки про відсутність коштів на рахунках боржника, інше рухоме та нерухоме майно, на яке можна було б звернути стягнення, державний виконавець, долучивши відповідні матеріали та обґрунтувавши вимоги новими доказами, повторно звернувся з поданням.
Щодо наявності інших стягувачів по відношенню до одного й того ж боржника, колегія суддів зазначає, що з клопотанням до державного виконавця звернувся саме стягувач ОСОБА_2 , тому державний виконавець звернувся з поданням в межах судової справи, у якій позивачем був ОСОБА_2 . Після проходження відповідних процедур по реалізації майна, отримані кошти розподіляться пропорційно між усіма стягувачами відповідної черги, незалежно в межах якої справи звертався державний виконавець з поданням.
Не заслуговують на увагу також доводи щодо реєстрації майна, на яке звертається стягнення, за ОСОБА_6 , оскільки ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» регулює правовідносини щодо реєстрації нерухомого майна, а не визначення права власності на майно. Судовими рішеннями підстави, на яких Лазарчуки набули право власності на нерухоме майно, та правоустановчі документи визнані недійсними, відтак власність на спірне майно, на момент звернення державного виконавця з поданням, залишилась за ОСОБА_1 . Крім того, реєстрація неповнолітніх дітей ОСОБА_6 не має правового значення, оскільки судом вирішувалось питання в порядку виконання судового рішення щодо надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_1 , але не зареєстроване за ним у встановленому законом порядку.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення  з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Нестерчук Світлана Сергіївна залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 17 березня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття іможе бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 серпня 2021 року.
Головуючий Судді