П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  136/926/21 
   Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кривенко Д.Т.   
   Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
27 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Капустинського М.М.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У червні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН №4252611 від 24 травня 2021 року про накладення адміністративного стягнення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно винесеної працівником поліції УПП у Вінницькій обл. ДПП постанови серії ЕАН №4252611 від 24 травня 2021 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., за те, що він, 24 травня 2021 року о 11:40 год., керував транспортним засобом по вул. К. Маркса, у м. Вінниця, Вінницька обл. та був непристебнутий ременем безпеки. 
Вважає вказану постанову протиправною, оскільки викладені в ній обставини не відповідали дійсності, адже під час зазначених в оскаржуваній постанові часу та місця імовірного правопорушення позивач не перебував у русі керуючи своїм транспортним засобом, а не будучи за кермом він спілкувався з працівниками поліції, знаходячись за іншою адресою. 

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано винесену капралом поліції Шевчуком Максимом Сергійовичем Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції постанову про накладення адміністративного стягнення серії №4252611 від 24.05.2021 на ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а провадження у справі закрито.
Судові витрати компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Як встановлено із матеріалів справи, 24 травня 2021 року о 11:58:04 год. капралом поліції Шевчуком М.С. УПП у Вінницькій обл. ДПП винесено постанову серії ЕАН №4252611 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень.
Суть та обставини правопорушення полягають в тому, що 24 травня 2021 року о 11:40:27 м. Вінниця, вул. Карла Маркса, 7, - водій керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристубнутий ременем безпеки чим порушив пункт 2.3. "в" ПДР. Порушення щодо правил користування ременями безпеки за що передбачена відповідальність частиною 5 статті 121 КУпАП.
Позивач, не погоджуючись з такою постановою звернувся до суду за захистом прав та законних інтересів.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно зазначити дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення. 
Суд зауважує, що посилання на обставини, викладені в постанові серії ЕАН №4252611 від 24 травня 2021 року, як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є недостатнім, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4252611 від 24 травня 2021 року підлягає скасуванню, із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на норми матеріального та процесуального права оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 02 червня 2021 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу представник відповідача мотивує тим, 24 травня 2021 року під час патрулювання по вул. К. Маркса, м. Вінниця, Вінницька обл., капралом поліції Шевчуком М.С. було зупинено автомобіль БМВ, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого був позивач та прийнято рішення притягнути його до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки, чим порушив пункт 2.3 ПДР. 
Вказує, що матеріали відеозапису є належним доказом вчинення правопорушення, адже зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення статті 62 Конституції України відображають сутність презумпції невинуватості: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях".
Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів від 10 жовтня 2001 року №1306 (надалі - ПДР) встановлюють порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух".
Вказаними Правилами передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із вимогами чинного законодавства.
Згідно частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: 
- знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; 
- створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; 
- виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до статей 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Зі змісту пункту 11 частини 1 статті 23 та пункту 1 частини 1 статті 35 Закону України "Про Національну поліцію" вбачається, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Положеннями статті 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП за порушення пункту 2.3 "в" ПДР України.
Підпунктом "в" пункту 2.3. ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Згідно частини 5 статті 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.
Положеннями статті 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтями 121, 126 КУпАП).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до статей 249, 276 КУпАП розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.
Згідно положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає справу.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина 2 статті 283 КУпАП встановлює, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Згідно частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Матеріалами справи підтверджено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить запис про час розгляду справи - 11:58:04 год. та про час вчинення адміністративного правопорушення - 11:40:27 год.
Однак з дослідженого судом відеозапису чітко вбачається, що позивач о 11:40:27 год. не перебував у русі, а спілкувався з працівниками поліції.
Аналізуючи вищезазначене можливо дійти висновку, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам, передбаченим статті 283 КУпАП, адже у ній, зокрема, вказаний час вчинення адміністративного правопорушення вказано невірно.
Відповідно до статті 251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями статті 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо наданого відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції СD-диску із відеозаписами, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що цей запис не може бути визнано належним доказом з огляду на те, що в оскаржуваній постанові серії ЕАН №4252611 від 24 травня 2021 року всупереч положенням частини 3 статті 283 КУпАП не зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис, що виключає можливість використання цього відеозапису у якості належного доказу вчинення позивачем правопорушення.
При цьому необхідно зазначити, що такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 24 січня 2019 року у справі №428/2769/17.
У справі відсутні будь-які документи, що вказували б на те, коли та у який спосіб відповідні файли створені, а у подальшому були скопійовані на нього.
Враховуючи часові проміжки з моменту зупинки позивача та до моменту винесення постанови, в суду є всі підстави вважати, що сам диск був виготовлений після розгляду справи про адміністративне правопорушення, а отже він не є належним та допустимим доказом, оскільки не враховувався під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Суть судового контролю під час розгляду даної справи полягає в тому, щоб оцінити підставність винесення спірної постанови саме на момент її винесення. Суд не повинен перебирати на себе не властиві функції і фактично здійснювати замість поліцейського розслідування або ж дослідження доказів, які не були зібрані та не могли бути враховані ним до моменту винесення постанови.
Отже, колегія суддів відхиляє подані представником відповідача на диску відеозаписи, адже вони є неналежними доказами, хоча і з метою повного та всебічного розгляду справи вважала за можливе дослідити їх.
При цьому, колегія суддів зауважує, що посилання на обставини, викладені в постанові серії ЕАН №4252611 від 24 травня 2021 року, як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є недостатнім, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Жодних інших належних та допустимих доказів законності оскаржуваної постанови представником відповідача не надано.
Більше того, колегією суддів встановлено, що подальша розмова працівників поліції була зведена до перевірки у інтегрованій інформаційно-пошуковій системі Міністерства внутрішніх справ України "Армор" інформації відносно того, що позивач раніше притягувався до відповідальності за статтею 130 КУпАП та перевірки того які постанови були оскаржені позивачем до суду, чи винесені рішення та чи набрали такі законної сили.
Колегія суддів відзначає, що відповідно до статті 1 КУпАП, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відтак, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення та протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до вимог статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 27 вересня 2021 року.

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Шидловський В.Б.