ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2021 року                                                                                  Справа № 902/49/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В. ,  суддя Грязнов В.В. 

секретар судового засідання Дика А.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" на рішення Господарського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року у справі №902/49/21 (суддя Міліціанов Р.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Лайт", пр. Оболонський, 54,         м. Київ, 04214, код - 41122766 
до відповідача Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський",                вул. Соборна, 200, с. Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412, код - 04366719 
про стягнення 475 364,04 грн. з яких: 396 094, 00 грн. борг; 57 621,90 грн. штраф; 17 318,54 грн. пеня; 4 329, 60 грн. 3% річних

за участю представників сторін:
позивача - не з`явився
відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

 Рішенням Господарського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року у справі №902/49/21 позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (код ЄДРПОУ - 04366719) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Лайт" (код ЄДРПОУ - 41122766) 396 094,00 грн.  - боргу за договором поставки нафтопродуктів №ДС-24 від 26.04.2018; 57 621,90 грн. – штрафу; 17 318,54 грн. - пені, нарахованої за період з 23.09.2020 по 11.01.2021; 4 329,60 грн. - 3% річних, нарахованих за період з 23.09.2020 по 11.01.2021. Також вирішено нараховувати на суму заборгованості 396 094,00 грн. 3% річних за кожен день прострочення перерахування грошових коштів протягом періоду з 12.01.2021 до моменту виконання судового рішення в частині сплати грошових коштів в сумі 396 094,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Птахокомбінат "Бершадський" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року у справі №902/49/21 в частині стягнення 57 621,90 грн. – штрафу; 17 318,54 грн. - пені, нарахованої за період з 23.09.2020 по 11.01.2021; 4 329,60 грн. - 3% річних, нарахованих за період з 23.09.2020 по 11.01.2021 змінити.
Апелянт вважає помилковим зазначений судом період за який нараховувалася пеня та 3% річних, оскільки виходячи з дат поставок та виникнення зобов`язання з їх оплати відповідачем виникає на 4 й банківський день з дня поставки.
Зазначає, що у мотивувальній частині рішення відсутнє обґрунтування розрахунку неустойки судом, розмір якої судом задоволено у резолютивній частині, відтак Господарський суд Вінницької області не перевірив підстави заявленого позивачем та підтриманого у рішенні судом календарного періоду нарахування 3% річних та пені за кожен день прострочення.
Таким чином окрім задоволення основної суми боргу, яка визнавалася відповідачем суд необґрунтовано відхилив доводи відповідача наведені у відзиві щодо зменшення розміру штрафу, пені та 3% річних.
З урахуванням зазначеного просить Північно-західний апеляційний господарський суд переглянути рішення суду першої інстанції у справі №902/49/21 за наявними у ній доказами та перевірити його законність і обґрунтованість в частині задоволення судом розміру штрафу, пені та 3% річних.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" на рішення Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021,  справу №902/49/21 призначено до розгляду на 25.05.2021 р. о 15:00 год.; запропоновано позивачу у строк до 11.05.2021 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії цього відзиву та доданих до нього документів відповідачу.
Також, роз`яснено сторонам по справі право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами статті 197 Господарського процесуального кодексу України. Таке клопотання (заява) може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.
Матеріалами справи стверджується, що ухвалу суду від 30.03.2021 у справі №902/49/21 було отримано Приватним акціонерним товариством "Птахокомбінат "Бершадський", що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 120/. Водночас ухвала суду від 30.04.2021, яка направлялась Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер Лайт" була повернута на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду з відміткою пошти "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" /а.с. 118/.
12.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер Лайт" подало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому з підстав викладених у ньому просить суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року у справі №902/49/21 без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" - без задоволення. Також просить суд розглянути апеляційну скаргу у справі №902/49/21 без участі представника позивача та наявними в матеріалах справи документами.
В судове засідання 25.05.2021 представники сторін не з`явились. Повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи в установленому порядку. 
У судовому засіданні 25.05.2021 колегія суддів дійшла висновку про зупинення провадження у даній справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/12876/19.
Зупиняючи провадження у даній справі, з метою дотримання єдності судової практики, колегія суддів враховувала предмет, підстави позову і доводи апеляційної скарги  у цій справі та перебуванням на розгляді Великої Палати Верховного Суду справи в якій вирішувалось питання можливості/неможливості зменшення розміру неустойки судом на власний розсуд, а також можливості/неможливості одночасного стягнення пені та штрафу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 зазначила, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною другою статті 231 ГК України.
При цьому щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"  яка кореспондується з ч. 4 ст. 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
05.06.2021 на адресу суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Лайт" про поновлення провадження у справі.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2021  прийнято до провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" на рішення Господарського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року у справі №902/49/21 колегію суддів у складі: головуючий суддя     Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В.; у зв`язку із оприлюдненням в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанову Великою Палатою Верховного Суду у справі №910/12876/19, поновлено провадження у справі №902/49/21. 
Розгляд апеляційної скарги призначено на 25.08.2021 об 16:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59     у     залі судових засідань №1.
В судове засідання 25.08.2021 представники сторін не з`явились. Повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи в установленому порядку. 
Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві, стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
26.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Лайт" (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Птахокомбінат "Бершадський" (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № ДС-24 (а.с.11-14, т. 1), за умовами якого Постачальник зобов`язується передати в погоджені сторонами строки, а Покупець прийняти і оплатити на умовах, визначених в договорі, нафтопродукти (бензин автомобільний, дизельне паливо), (товар).
Загальна кількість товару по даному договору - кількість товару по всіх поставках, здійснених протягом дії договору (п. 1.2 Договору).
Одиниця виміру товару - літри (п. 1.3 Договору).
Якість Товару, який поставляється, повинна відповідати діючим ДСТУ і у випадках, передбачених діючим законодавством, супроводжуватись паспортами якості та сертифікатами відповідності заводу-виробника (п. 1.3 Договору).
Постачальник зобов`язується на підставі наданої Покупцем заявки в погоджені сторонами строки (за відсутності інших домовленостей сторін не пізніше 7 (семи) робочих днів з моменту погодження заявки Покупця Постачальником) передати у власність Покупця товар на умовах погоджених сторонами та визначених договором (п. 2.1.1 Договору).
За змістом п.п. 2.2.1 та 2.2.2 Договору Покупець зобов`язується надавати заявки на поставку кожної партії товару не пізніше 1 (одного) робочого дня до дати запланованої поставки товару. Своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату товару, а також, якщо це передбачено відповідними умовами поставки - витрати, пов`язані з перевезенням товару.
Згідно з п. 3.1 Договору, поставка товару здійснюється окремими партіями за письмовими заявками Покупця про готовність прийняти і оплатити товар, на підставі та в разі погодження яких, Постачальником виставляється рахунок-фактура на оплату кожної партії товару. Номенклатура, кількість, ціна товару в партії визначається у рахунках-фактурах та видаткових накладних на поставку партії товару. Видаткові накладні підписуються уповноваженими представниками Постачальника та Покупця та скріплюються печатками сторін.
Пунктом 3.3 Договору встановлено, що сторони домовились вважати датою поставки товару дату видаткової накладної Постачальника.
Відповідно до п. 3.5 Договору, товар вважається поставлений (переданий) Постачальником і прийнятий Покупцем по якості - відповідно до нормативно-технічних актів (паспорт, сертифікат заводу-виробника), по кількості - відповідно до видаткових накладних  Постачальника у відповідності з вибраними умовами (базисом) поставки партії товару.
Ціна на товар є договірною та визначається на кожну партію поставки товару в рахунках-фактурах Постачальника, які є невід`ємною частиною цього договору та включає в себе ПДВ (п. 4.1 Договору).
Загальна ціна Договору складається із суми цін всіх партій товару (зазначених в рахунках-фактурах Постачальника), поставленого протягом строку дії Договору (п. 4.2 Договору).
Сторони домовились, що оплата товару здійснюється Покупцем на умовах попередньої оплати, у розмірі 100% ціни партії товару протягом 1 банківського дня на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури. Сторони можуть змінити умови та порядок розрахунків Додатковою угодою до цього договору (п. 4.3 Договору).
Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 4.5 Договору).
Відповідно п. 5.1 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. У разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором винна Сторона відшкодовує завдані цим збитки у повному обсязі.
В разі порушення строків оплати за товар, визначених в п. 4.3. Договору Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ річних, що діяла в період, за який вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 5.4 Договору).
У разі порушення строку оплати за поставлену партію товару більше ніж на 15 календарних днів від строку визначеного в п.4.3. Договору Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі 10% від суми заборгованості (п. 5.7 Договору).
Договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками уповноваженими представниками сторін, та діє один рік з дати його підписання, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання обов`язків з оплати за поставлений товар. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання (п.9.1 Договору).
Договір підписаний сторонами, чинний, в судовому порядку недійсним не визнаний.
Також між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору поставки нафтопродуктів № ДС-24 від 26.04.2018 (а.с.15, т.1).
За умовами п. 1 Додаткової угоди сторони домовились доповнити договір поставки нафтопродуктів № ДС-24 від 26.04.2018 (договір) пунктом 4.3.1. наступного змісту: "4.3.1. За погодженням із Постачальником, оплата кожної окремої партії товару за цим Договором може здійснюватися на підставі рахунку-фактури протягом 3 робочого/их (банківського) дня з дати поставки товару згідно із п. 3.3. Договору".
За п. 2. Додаткової угоди сторони домовились викласти п. 5.4. Договору у наступній редакції: "5.4. В разі порушення строків оплати за товар, визначених в п. 4.3.1. Договору Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ річних, що діяла в період, за який вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення".
Згідно п. 3 Додаткової угоди сторони домовились викласти п. 5.7. Договору у наступній редакції: "5.7. У разі порушення строку оплати за поставлену партію товару більше ніж на 15 календарних днів від строку визначеного в п.4.3.1. Договору Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі 10% від суми заборгованості".
На виконання умов договору поставки нафтопродуктів № ДС-24 від 26.04.2018 позивачем поставлено товар відповідачу на загальну суму      1 576 219,02 грн., а саме:
- дизельне паливо ДТ-Л-К5 ґатунку С, код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00, у кількості 30 420 л на загальну суму 520 182,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №6252 від 17.09.2020;
- дизельне паливо ДТ-Л-К5 ґатунку С, код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00, у кількості 30 385 л на загальну суму 518 125,02 грн., що підтверджується видатковою накладною №6677 від 02.10.2020;
- дизельне паливо ДТ-3-К5 ґатунку F, код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00, у кількості 31 000 л на загальну суму 537 912,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №7652 від 06.11.2020 (а.с. 16-18, т.1).
Також, позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату поставленого товару, а саме: №6997 від 17.09.2020 на суму  520 182,00 грн., №745 від 02.10.2020 року на суму 518 125,02 грн., №8533 від 06.11.2020 на суму 537 912,00 грн. (а.с.19-21, т.1).
Відповідачем здійснено частково розрахунок за поставлений товар, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.23-25, т.1), таким чином заборгованість станом на 10.01.2021  становить 369 094,00 грн. та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с. 54-56, т. 1). Спірними в даному випадку є 57 621,90 грн. штрафу, 17 318,54 грн. пені, 4 329, 60 грн. 3% річних нарахованих позивачем у зв`язку із неналежним виконанням договірного зобов`язання відповідачем.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги та заперечень викладених у відзиві, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України  кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.
Як зазначено вище, спір у даній справі виник між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Лайт" та Приватним акціонерним товариством "Птахокомбінат "Бершадський" щодо, зокрема, нарахування та заявлення до стягнення  57 621,90 грн. штрафу, 17 318,54 грн. пені, 4 329, 60 грн. 3% річних у зв`язку з порушенням     відповідачем умов договору постачання нафтопродуктів щодо розрахунків за поставлений товар.
Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Господарські договори укладаються за правилами, встановленими     Цивільним кодексом України    з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.179 ГК України).
В силу положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Приписами ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Лайт" (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Птахокомбінат "Бершадський" (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № ДС-24 (а.с.11-14, т. 1), за умовами якого Постачальник зобов`язується передати в погоджені сторонами строки, а Покупець прийняти і оплатити на умовах, визначених в договорі, нафтопродукти (бензин автомобільний, дизельне паливо), (товар).
Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1     ст.655        ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України унормовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України     з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1     ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено апеляційним судом, на виконання умов Договору поставки нафтопродуктів № ДС-24 від 26.04.2018 позивачем поставлено товар відповідачу на загальну суму      1 576 219,02 грн., а саме: дизельне паливо ДТ-Л-К5 ґатунку С, код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00, у кількості 30 420 л на загальну суму 520 182,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №6252 від 17.09.2020; дизельне паливо ДТ-Л-К5 ґатунку С, код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00, у кількості 30 385 л на загальну суму 518 125,02 грн., що підтверджується видатковою накладною №6677 від 02.10.2020; дизельне паливо ДТ-3-К5 ґатунку F, код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00, у кількості 31 000 л на загальну суму 537 912,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №7652 від 06.11.2020 (а.с. 16-18, т.1).
Також, позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату поставленого товару, а саме: №6997 від 17.09.2020 на суму 520 182,00 грн., №745 від 02.10.2020 року на суму 518 125,02 грн., №8533 від 06.11.2020 на суму 537 912,00 грн. (а.с.19-21, т.1).
Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконував зобов`язання з оплати у строк, визначений договором, чим порушив його умови.
Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 нього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Умовами п. 5.1 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. У разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором винна Сторона відшкодовує завдані цим збитки у повному обсязі.
Відповідно до п. 5.4 Договору (в редакції додаткової угоди)  в разі порушення строків оплати за товар, визначених в п. 4.3.1. Договору Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ річних, що діяла в період, за який вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення".
Згідно п. 3 Додаткової угоди сторони домовились викласти п. 5.7. Договору у наступній редакції: "5.7. У разі порушення строку оплати за поставлену партію товару більше ніж на 15 календарних днів від строку визначеного в п.4.3.1. Договору Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі 10% від суми заборгованості".
Отже, сторони договору, врегульовуючи між собою правовідносини щодо поставки нафтопродуктів, досягли згоди щодо його умов, тобто вільно, на власний розсуд визначили та погодили умови Договору, підписавши його; доказів того, що під час укладення правочину сторони пропонували інші умови в частині відповідальності за порушення договірних зобов`язань надано не було, протоколу розбіжностей стосовно застосування відповідальності у виді нарахування штрафних санкцій у разі порушення договірних зобов`язань, передбачених Договором, сторони не склали, тож колегія суддів вважає за можливе стягнути одночасно і пеню, і штраф, як різні види відповідальності, передбачені умовами Договору. Враховано при цьому правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду справи від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.
Так, за несвоєчасне виконання відповідачем умов договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення 57 621,90 грн. – штрафу; 17 318,54 грн. - пені, 4 329,60 грн. - 3% річних за період з 23.09.2020 по 11.01.2021.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення штрафу, пені, 3% річних відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення в цій частині. Апелянт доводить, що відсутні докази понесення позивачем збитків, а розмір штрафу заперечується відповідачем, оскільки є неспіврозмірним і надмірно великим. Також заперечується і період нарахування пені та 3% річних.
Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).
Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягуються в разі порушення такого зобов`язання.
Колегія суддів враховує, що нарахування трьох процентів річних відповідно до    статті 625 ЦК України    є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Колегія суддів враховує правові висновки викладені Великою Палатою Верховного суду у постанові від 18.03.2020 у справі 902/417/18, де зазначено, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до    статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням    конкретних обставин справи,    які мають юридичне значення,    та, зокрема,    зазначених вище    критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що не підлягає до задоволення клопотання, викладене у відзиві на позовну заяву та доводи апеляційної скарги про зменшення штрафу, пені та 3% річних враховуючи, що:  
- даний випадок не є винятковим; 
- боржник не виконав зобов`язання в повному обсязі до звернення позивача з позовом до суду; 
- відповідачем не зазначено і не доведено доказами причини неналежного виконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) і 3% річних таким наслідкам; 
- поведінку винної особи (у тому числі невжиття заходів до повного виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому, у даній справі колегією суддів не встановлено неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді пені, штрафу та 3% річних, а наслідки невиконання боржником зобов`язання не можна вважати більш вигідними для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.
З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав для застосування положень ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшення нарахованих штрафних санкцій та 3% річних на чому наполягає відповідач/апелянт.
Колегія суддів перевіривши розрахунок наданий позивачем встановила, що він є обґрунтований та арифметично правильний, враховано при цьому, що контррозрахунок апелянт не надав. Неправильного визначення періодів нарахування судом апеляційної інстанції також не встановлено. У розрахунку враховано термін, що надавався для оплати отриманого товару, а також термін існування боргових зобов`язань.
Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для зменшення пені, штрафу, 3% річних.
Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 227, 229, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
                              
ПОСТАНОВИВ:

           1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" на рішення Господарського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року у справі №902/49/21  залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
          2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.  ст. 287-291 ГПК України.
          3. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

                       Повний текст постанови складений 27.08.2021 

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В.

Суддя                                                                                              Мельник О.В.

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.