Справа № 356/221/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/10369/2021

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року                                                                                                   місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Березанського міського суду Київської області від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави.
Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 в установах банків в межах суми позову та накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .
В обґрунтування заяви  зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову у вказаному розмірі та формі може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде не на користь відповідачів.
Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 03 червня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною, та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
07.07.2021 року відповідач  ОСОБА_2 направив відзив на апеляційну скаргу в якому не погоджуючись із доводами викладеними у апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. 
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).
Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. 
Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення. 
Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує. 
Як зазначено вище, одним із основних питань, які суд вирішує при забезпеченні позову, є питання співмірності заявленого заходу забезпечення позову як позовним вимогам, так і заявленим можливим ризикам. При цьому, зважаючи на положення ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з підстав відсутності доказів вчинення відповідачем дій, щодо відчуження свого майна.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки не можуть існувати докази того, чого по факту ще не відбулося, і чому заходи забезпечення мають запобігти. В даному випадку, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру,  суд мав з`ясувати питання про наявність ризиків, тобто можливості у відповідачів відчужити майно до закінчення розгляду справи, а не самого наміру такого відчуження, а також питання про те, чи ускладнить такий продаж можливості ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позову.  Сторони по справі не заперечують факту наявності між ними реального спору. При цьому у відповідачів є можливість відчуження майна, за рахунок якого можливе виконання рішення суду у разі задоволення позову, що безумовно може ускладнити виконання такого рішення суду. За таких умов, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість вимог  ОСОБА_1 про накладення арешту на квартиру відповідача, за рахунок якої може бути здійснено виконання рішення суду у разу задоволення позову.
В той же час з точки зору колегії заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача на невизначену кількість банківських рахунків не підлягає до задоволення, оскільки позивач не представив до суду відомостей щодо наявності таких рахунків, належності їх позивачу, а накладення арешту на всі рахунки без дослідження питання щодо їх виду, правового режиму, цільового призначення коштів на них не відповідатиме  принципу розумності та співмірності із заявленими вимогами.
З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на квартиру відповідача. 
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
                                                       
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Березанського міського суду Київської області від 03 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 скасувати.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .
В решті ухвалу залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий                                                                                                С.О. Журба
 
Судді                                                                                                            Т.О. Писана 
                                                                      
                                                                                                                      К.П. Приходько