ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 червня 2021 року           справа №200/11492/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В. секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника позивача Сенникова А.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року (повний текст складено 17 лютого 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/11492/20-а (суддя І інстанції – Аляб`єв І.Г.) за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області, як відокремлений підрозділ ДПС до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості,-

                                                      У С Т А Н О В И В:  

09 грудня 2020 року позивач, Головне управління ДПС у Донецькій області, звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в якому просить стягнути податкову заборгованість у розмірі 66136,35 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 200/11492/20-а позов задоволено частково, внаслідок чого стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління ДПС у Донецькій області податковий борг в сумі 46 800 (сорок шість тисяч вісімсот) гривень. У задоволенні решти вимог – відмовлено.                                                                                Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. 
В судовому засіданні проведено заміну позивача у справі з Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ 43142826)  на Головного управління ДПС у Донецькій області, як відокремлений підрозділ ДПС (ЄДРПОУ ВП : 44070187). 
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.          Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Судом встановлено, що позивач, як платник податків перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Донецькій області Дружківська ДПІ (м. Дружківка).
Відповідач має податковий борг в загальному розмірі 66136,35 грн., який утворився внаслідок несплати узгоджених сум з адміністративних штрафів та штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів (код бюджетної класифікації 21081500) в розмірі 66136,35 грн., а саме:
- 6800 грн – борг виник 06.05.2018 – донараховано згідно рішення від 27.02.2018 № 000016/05-99-40-03/ НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій в розмірі 6800 грн. Зазначене рішення надсилалося на адресу відповідача, проте повернуто з позначкою “за закінченням терміну зберігання”; 
- 20  000 грн – борг виник 30.07.2018 – донараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми “С” від 17.06.2018 №0001654003 на суму 20000 грн, зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акту перевірки від 26.04.2018 №0114/05/99/10/40/ НОМЕР_1 .  Податкове повідомлення-рішення від 17.06.2018 №0001654003 надсилалося на адресу відповідача, проте повернуто з позначкою “за закінченням терміну зберігання”; 
- 20  000 грн – борг виник 23.01.2020 – донараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми “С” від 10.12.2019 №0001883201 на суму 20000 грн, зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акту перевірки від 31.10.2019 №0060/05/99/10/32/ НОМЕР_1 . 
Податкове повідомлення-рішення від 17.06.2018 №0001654003 надсилалося на адресу відповідача, проте повернуто з позначкою “за закінченням терміну зберігання”; 
- 287,42 грн – борг виник 24.07.2020 – нараховано пені відповідно до ст.129 ПК України;
- 3832,33 грн – борг виник 24.07.2020 - нараховано пені відповідно до ст.129 ПК України;
- 9580,82 грн - борг виник 24.07.2020 - нараховано пені відповідно до ст.129 ПК України;
- 5635,78 грн – борг виник 24.07.2020 - нараховано пені відповідно до ст.129 ПК України.
З метою погашення податкового боргу контролюючим органом на адресу відповідача надсилалася податкова вимога форми “Ф” від 20.03.2017 №587-17 на суму 34310,00 грн. (відповідно до поштового повідомлення №87526011246938 відправлення повернуте з поміткою “за закінченням строку зберігання”). Вказана вимога не оскаржувалась.
Сума податкового боргу, заявлена до стягнення, відображена в інтегрованій картці платника податків та станом на день розгляду справи не сплачена. 
         Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Пунктом  59.1  статті  59 Податкового кодексу України    встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до вимог пункту   59.3  статті  59 Податкового кодексу України  податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Згідно пункту  59.5. статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Судом встановлено, що з метою погашення податкового боргу податковим органом на адресу відповідача в установленому законом  порядку було направлено податкову вимогу форми “Ф”  від 20.03.2017 №587-17 на суму 34 310,00 грн.
Однак, прийняті заходи податковим органом не призвели до повного погашення боргу.
Так, як убачається з інтегрованої картки платника податків, у період, починаючи з дати направлення вимоги, податковий борг позивача не був погашений.
Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених до стягнення сум, суд виходить з такого.
Відповідно до вимог  статті 67 Конституції України, кожен повинен сплачувати податки та збори у порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом  14.1.175  пункту  14.1  статті  14 Податкового кодексу України    визначено, що податковий борг – сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податку або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Пунктом 14.1.137  статті  14 Податкового кодексу України  орган стягнення – державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з нормами підпункту   20.1.34. пункту  20.1  статті  20 Податкового кодексу України    податковий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктом   95.3   статті   95 Податкового кодексу України  передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Відповідно до вимог частини першої  статті 77 КАС України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
Судом встановлено, що суми штрафних санкцій, заявлених до стягнення, застосовані податковими повідомленнями-рішеннями, датованими 2018 року.
Вказані рішення не є оскарженими, а значить, на момент розгляду справи настав граничний строк їх сплати.
Посилання відповідача на те, що вона не отримувала актів перевірок, на підставі яких прийняті податкові повідомлення-рішення (сума зобов`язань за якими є предметом позову) не приймаються до уваги з огляду на таке.
Судом встановлено, що відповідні рішення надсилалися за адресою реєстрації ОСОБА_1 та повернуті за закінченням терміну зберігання (а.с.33-41).
Таким чином, податковий орган здійснив усіх залежних від нього дій для направлення відповідних рішень позивачу, їх невручення сталося не з вини останнього. 
Оскільки відповідні повідомлення – рішення не були оскаржені, у суду немає правових підстав вважати їх незаконними.
Відповідно, посилання позивача на неознайомлення його з актами фактичних перевірок не можуть прийматися до уваги, оскільки: під час фактичної перевірки присутність власника об`єкта торгівлі не є обов`язковою; у матеріалах справи містяться акти про відмову від підпису у направленнях на перевірку та про відмову від підписання та отримання актів перевірки.
Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо належності їй відповідних об`єктів торгівлі, доводи щодо незаконності стягнення штрафних санкцій є необґрунтованими.
Щодо заявленої до стягнення суми пені суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 102.1 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених  пунктом 102.2  цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до  статей 39  і  39-2  цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання  податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної  пунктом 133.4  статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до підпункту 14.1.39.  ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня;
Таким чином, пеня відносить до грошових зобов`язань, донарахування яких може здійснюватися податковим органом лише  у строк, передбачений статтею 102 ПК України.
Судом встановлено, що заявлені до стягнення суми пені нараховані за несвоєчасну сплату штрафних санкцій, застосованих податковими повідомленнями-рішеннями від 18 та 22 листопада 2016 року.
Оскільки відповідні рішення не були оскаржені, граничний строк їх сплати настав у 2016 році.
Таким, чином, кінцевий строк, коли податковим органом могла бути нарахована пеня за несплату цих зобов`язань, закінчився у 2019 році.
У спірному ж випадку, датою нарахування пені є 24 липня 2020 року, яка лежить поза межами строку, передбаченого статтею 102 ПК України.
Враховуючи викладене, та відсутність посилань податкового органу на наявність підстав вважати цей строк, таким що переривався, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у стягненні заявленої суми пені.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволенні позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 200/11492/20-а - залишити без задоволення.    
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 200/11492/20-а - залишити без змін.             
Повне судове рішення складено 07 липня 2021 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко