Номер провадження: 22-ц/813/2206/21 
Номер справи місцевого суду: 497/382/2020
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 27

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2021 року                                                                м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 27 липня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2020 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, відповідно до вимог ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України просить суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.05.2010р. в сумі 15604,68грн., та судових витрат - в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 2102 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 27.05.2010 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, у свою чергу, прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором. В зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором б/н від 27.05.2010 року, позивач і вимушений звернутися з позовом до суду (а.с.1-3 зворот).
Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 27 липня 2020 року (головуючий-суддя - Кравцова А.В.) позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (останнє відоме суду місце проживання якої було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , що виданий 5129 20.12.2017 року, РНОКПП НОМЕР_2 ), - на користь позивача - Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (скорочено АТ КБ "ПриватБанк", код ЄРПОУ 14360570, МФО №305299, розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , юридична адреса: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського,1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50), - заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.05.2010р., - в розмірі 8580 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень 63 копійки та 2102 (дві тисячі сто дві) гривні судових витрат, а всього, разом - 10682 (десять тисяч шістсот вісімдесят дві) гривні 63 копійки. В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено (а.с. 128-136).
12 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. направили апеляційну скаргу на заочне рішення від 27 липня 2020 року. Скаржник зазначає у апеляційній скарзі, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, пені та штрафів через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. З підписаної особисто відповідачем Довідки про умови кредитування вбачається, що сторонами було погоджено усі істотні умови договору. Скаржник зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у решті позовних вимог, оскільки відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди Відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування Відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Підписанням анкети-заявки про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з Заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору, про визнання недійсності або нікчемності якого відповідачем не заявлялось, та якими передбачено обов`язок сплати відповідачем відсотків за користування кредитом, пені та штрафів у розмірі, заявленому позивачем у позовній заяві. Відсутність підпису на самих Умовах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Суд першої інстанції відмовивши у задоволенні частини позовних вимог, не застосував ст. 218, 229, 230, 231 ГПК України, ст. 510, 1048 ЦК України чим фактично звільнив відповідача від відповідальності щодо сплати заборгованості за договором. Крім того скаржник вважає, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в цій частині, а також викликати представника позивача у судове засідання (а.с.83-86).
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 27 липня 2020 року було відкрито в порядку спрощеного провадження. 
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б вказували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Також суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення процентів кредиту, посилаючись на відсутність у матеріалах справи жодних інших належних да допустимих доказів погодження між сторонами умов кредитування (відсотків, штрафів, пені).
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів погодження між сторонами умов кредитування, та звертає увагу на наступне.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
27.05.2010 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір зі ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2800,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримала платіжну картку (а.с. 5).
Як вбачається з зазначеної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписаної відповідачем, сторони погодили істотні умови договору, а саме - розмір процентів за користування кредитом (2,5% на місяць), відповідальність за порушення зобов`язань, нарахування пені, штрафу за порушення строку платежів та інше.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення зазначає, що долучений Банком до матеріалів позовної заяви Витяг з умов та Правил договору надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, тому суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначає, що не доведено факту укладення кредитного договору в належній формі та узгодження його істотних умов, а саме: відсотки за користування кредитом, комісія та її розмір; неустойка та її розмір, а отже відсутні підстави для стягнення з позивача на користь банку нарахованих ним відсотків, комісії та неустойки (а.с. 79).
Апеляційний суд не погоджується з вищезазначеною позицією суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було підписано Довідку про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 6). 
Також апеляційний суд зазначає, що відповідачем не спростовано факт підписання ним довідки у встановленому законом порядку, жодних судових експертиз, які б підтвердили, що наявний в довідці підпис належить не відповідачеві, а іншій особі, не проводилося. 
На підставі цього, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення неустойки. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Отже, оскільки банком було одночасно заявлено вимоги до відповідача, як щодо пені, так і щодо штрафів за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення останнім заборгованості, то задоволенню підлягають тільки вимоги про стягнення пені.
Розмір пені, зазначений у позовній заяві становить 3368,98 грн, що, на думку апеляційного суму, не є співмірним розміру заборгованості за тілом кредиту (8580,63 грн). 
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому, на підставі зазначених положень, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає пеня у розмірі 1000 грн.
Таким чином висновок суду першої інстанції щодо недоведеності погодження сторонами умов договору кредитування не відповідає діючому цивільному законодавству та матеріалам справи, а тому є підстави для зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні пені та ухвалення в скасованій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позов фактично задоволено на суму 9580,63 грн, тобто на 61 % від заявленої ціни (15604,68 грн).
Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються із судового збору за звернення з позовом (2102 грн) та з апеляційною скаргою (3153 грн), всього на суму 5255 грн.
Тому з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 5255 х 61%=3205,55 грн.
Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині незадоволення вимог щодо стягнення пені скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - Крилової Олени Леонідівни – задовольнити частково.
Заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 27 липня 2020 року в частині незадоволення позовних вимог щодо стягнення пені – скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , що виданий 5129 20.12.2017 року, РНОКПП НОМЕР_2 ; останнє відоме місце проживання якої було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»(код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д); місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат) заборгованість за пенею за прострочення зобов`язання у розмірі 1000 гривень та судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1282,22 грн.
В іншій частині рішення – залишити без змін.        
Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , що виданий 5129 20.12.2017 року, РНОКПП НОМЕР_2 ; останнє відоме місце проживання якої було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д); місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1923,33 грн. 

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

13.07.2021 року                                                                 м. Одеса