ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/1659/21	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/720/21 	Доповідач - Сташків Б.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Сташків Б.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Щавурська Н. Б., 
                                       за участю секретаря — Сович Н.А.
                                       та сторін — представника апелянта ОСОБА_1 -                                         адвоката Семусь Т.А., представника заявника                                                  ОСОБА_2 - адвоката Кавійчик В.П.

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №607/1659/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2021 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., повний текст рішення складено 12 квітня 2021 року, у справі за заявою представника ОСОБА_1 , адвоката Семусь Тетяни Андріївни про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.02.2021 року,яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів,але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,щомісячно,починаючи з 29 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття,-
                                               ВСТАНОВИВ:

        У березні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Свої вимоги щодо перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами представник заявника обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 з жодними пропозиціями щодо сплати аліментів та щодо досягнення домовленостей з цього питання до ОСОБА_1 не зверталась, у зв`язку із чим отримання ним судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина стало несподіванкою, оскільки батько приймає активну участь у його утриманні та вихованні, розвитку, медичному забезпеченні тощо, хоча і не проживає разом. ОСОБА_1 бачиться із сином декілька разів на тиждень, хлопчик приходить зі школи до нього на роботу, розповідає про своє життя і свої потреби. Батько часто возить сина до школи або забирає зі школи та везе додому. 
       Також просила врахувати, що крім неповнолітнього сина ОСОБА_3 на утриманні заявника знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, розмір аліментів, встановлений ст. 183 Сімейного кодексу України на двох дітей, становить 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, на утримання одного із двох дітей суд повинен стягнути не 1/4, а 1/6 з заробітку (доходу) боржника.
       Крім того, як вказувала представник заявника, посада, на якій зараз перебуває ОСОБА_1 , є виборною, тобто, тимчасовою. Поза межами цієї посади його дохід є нестабільним, у зв`язку із чим розмір аліментів, розрахований у частці від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, може бути об`єктивно недостатнім для забезпечення потреб дитини. Тому представник заявника вважає, що у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України найкращим для задоволення потреб дитини є стягнення аліментів у твердій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісячно. Зазначала, що 1/6 посадового окладу боржника становить менше цієї суми.
       З врахуванням вищенаведеного, представник ОСОБА_1 просила скасувати за нововиявленими обставинами судовий наказ, постановлений Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 22 лютого 2021 року про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 (однієї четвертої) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2021 року і до досягнення повноліття. Постановити новий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій сумі в розмірі 5 000 грн, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2021 року і до досягнення повноліття.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Семусь Тетяни Андріївни про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття - задоволено частково.
       Змінено за нововиявленими обставинами судовий наказ, постановлений Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 22 лютого 2021 року, яким стягнуто із ОСОБА_1   на користь   ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1   у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 
       Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/5 (однієї п`ятої) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
       Не погодившись із вказаним рішенням суду від ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду і ухвалити нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6(однієї шостої) усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
       У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи.
       Зокрема вказує, що судом не наведено міркувань щодо підстав часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 саме у розмірі- 1/5 усіх видів його заробітку. У той час, як позиція наведена у заяві представником боржника, чітко ґрунтувалась на вимогах до розміру аліментів, встановлених ст.183 Сімейного кодексу України на двох дітей, яка становить 1/3 заробітку(доходу) платника аліментів. Таким чином вважає, що на утримання одного із двох дітей, яка становить 1/3 заробітку(доходу) платника аліментів. Отже, на утримання одного із двох дітей суд повинен стягнути не 1/5, а 1/6 заробітку(доходу)боржника.
       Таким чином вважає, через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, оскаржуване рішення підлягає до скасування.
       На апеляційну скаргу поступив відзив від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , у якому представник заявника просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.
       Зокрема вказує про безпідставність вимог апеляційної скарги, оскільки в суді першої інстанції у заяві про перегляд заочного рішення за нововиячленими обставинами судового наказу, заявник просив суд стягувати у твердій грошовій сумі, а не 1/4 частки від доходу, яку просила ОСОБА_2 .
       Зазначає,що суд змінив судовий наказ про стягнення аліментів з 1/4 частини доходу на 1/5 частини доходу, оскільки в боржника є ще одна дитина
       Вказує, що згідно ч.5 ст.183 СК України чітко визначено що на одну дитину аліменти стягуються у розмірі 1/4 частки доходу. Однак, суд не врахував той факт, що на день розгляд справи в боржника є дійсно двоє дітей, але аліменти на другу дитину не стягуються, тому ОСОБА_2 вказала 1/4 частину усього заробітку(доходу) боржника.
       У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Семусь Т.А. підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.
       Представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Кавійчик В.П. у судовому засіданні заперечила проти поданої апеляційної скарги, зіславшись на мотиви, викладені у поданому відзиві на апеляційну скаргу.
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. 
       Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 
       Ухвалюючи оскаржуване рішення та скасовуючи судовий наказ, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 на час прийняття судового наказу офіційно був працевлаштований, з 03 грудня 2020 року і на день ухвалення судом рішення заявник працює секретарем Тернопільської міської ради, його посадовий оклад становить 13500 грн., а розмір нарахованої заробітної плати, за період 03 грудня 2021 року по 01 березня 2021 року становить - 227 577,00 грн., що вбачається з довідки № 88/6 від 01 березня 2021 року та відповіді на адвокатський запит № 5204-Ф від 22 березня 2021 року, наданих органом місцевого самоврядування.
        ІНФОРМАЦІЯ_5 у заявника народилася донька - ОСОБА_5 , що слідує із свідоцтва про народження, виданого 30 вересня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
       Суд першої інстанції зазначав, що на час прийняття судового наказу не було можливості врахувати істотну обставину, яка впливає на визначення розміру стягуваних аліментів, а саме те, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває двоє малолітніх дітей, а тому прийшов за доцільне змінити судовий наказ по справі №607/1659/21 в частині розміру частки аліментів, яка підлягає до стягнення із заявника. 
       Разом з тим, відмовляючи у решті вимог представника ОСОБА_1 - адвоката Семусь Т.А., суд першої інстанції зазначав, що вони можуть бути підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.
       У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
       Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Згідно із 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
       Відповідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
       Відповідно ч. 3 ст. 184 СК України той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Частиною 8 ст.170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
       Судовий наказ видано відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а тому його може бути переглянуто за нововиявленими обставинами.
       У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами заявник вказав на наявність підстав для такого перегляду, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.
       Відповідно до ч.1, п. 1 ч. 2 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
       За змістом п. 1 ч. 1 ст.424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
       Отже, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423, п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, а строк звернення з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами починає відлік із дня, коли заявник дізнався або міг дізнатися про існування цих нововиявлених обставин, які йому не були відомі на час розгляду справи.
       Апеляційний суд ( за відсутності нововиявлених обставин) в межах своїх повноважень може скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого у цій справі віднесено вирішення питання про розгляд заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті. Нормами ЦПК не передбачено права суду апеляційної інстанції постановляти ухвалу про задоволення такої заяви чи відмову у її задоволенні. 
       Така позиція Верховного Суду викладена у постанові від 15 січня 2020 року у справі №263/2998/19.
       Задовільняючи заяву представника ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за новоявленими обставинами, суд першої інстанції виходив насамперед із вимог Сімейного кодексу України, враховуючи зокрема нововиявлені обставини, які були зазначені заявником у поданій заяві про перегляд за нововиявленими обставинами із врахуванням ч. 3 ст. 181 СК України,яка дозволяє змінювати спосіб стягнення аліментів, визначений у рішенні суду за заявою ОСОБА_2 .
        Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції на утримання одного із двох дітей потрібно стягнути не 1/5, а 1/6 з заробітку (доходу) боржника, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції враховував матеріальний стан платника аліментів, його середньомісячний заробіток та наявність дітей, які перебувають на його утриманні і одна із них проживає за іншим місцем реєстрації.
       Суд першої інстанції також прийшов до висновку, що перебування на утриманні у ОСОБА_1 двох малолітніх дітей є істотною обставиною у справі, яка на час прийняття судового наказу не була врахована судом, визнав ці обставини нововиявленими, а тому змінив стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/5 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
       Дана обставина не оспорюється стягувачем у апеляційному порядку, що свідчить про те, що ОСОБА_2 погодилась із вказаним судовим рішенням. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 не заперечує, що вказана нововиявлена обставина є істотною.
       Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не наведено міркувань щодо підстав часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 саме у такому розмірі - 1/5 усіх видів його заробітку (доходу) не заслуговують до уваги, оскільки з оскаржуваного рішення та із заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявником ОСОБА_2 ставилося питання про стягнення аліментів на одну дитину саме у розмірі 1/4 усіх видів заробітку ОСОБА_3 , що відповідає вимогам ч.5 ст.183 СК України.
       Разом з тим, у поданій заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, представник ОСОБА_1 просила скасувати судовий наказ за нововиявленими обставинами та постановити новий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій сумі в розмірі 5000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2021 року і до досягнення повноліття.
       Частина 3 ст. 181 СК України передбачає право одержувача аліментів змінити спосіб стягнення аліментів, визначений у рішенні суду, і ч. 1 ст. 192 СК України, що передбачає зміну розміру аліментів та необхідність доведення відповідних обставин зміни.
       Такої позиції притримується Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 р. у справі № 152/100/18. 
       У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
       Посилання в апеляційній скарзі щодо наявності обставин, які на думку апелянта свідчать про наявність правових підстав для зміни розміру аліментів, не позбавляють права ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
       З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки судів першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_1 із ухваленими у справі судовими рішеннями.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча  пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
       Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
        Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції,-

                                       ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.

       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2021 року — залишити без змін.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Дата складання повного тексту постанови -19 липня 2021 року

       Головуючий:                                                         Сташків Б.І.
                                                                                
                                                                               Парандюк Т.С.
               
       Судді:                                                                Щавурська Н.Б.