++

 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 липня  2021 року місто Київ.
Справа 753/17598/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9637/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Суддя-доповідач                       Желепи О.В.
суддів                                        Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2021  року (ухвалене в складі судді Лужецької О.Р., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня) 
в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просило стягнути з відповідача, яка є власником квартири АДРЕСА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 4 806 грн. 10 коп., суму інфляційних втрат 640 грн. 39 коп., 3% річних - 196 грн. 01 коп., посилаючись на те, що внаслідок несумлінного ставлення відповідача до своїх обов`язків по сплаті сум за спожиті житлово-комунальні послуги, позивач зазнає збитків стосовно утримання будинку. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату судового збору.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2021  року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (ЄДРПОУ 36844047) заборгованість за оплату комунальних послуг в розмірі 4 806,10 грн., 3% річних в розмірі 196,01 грн., інфляційні витрати - 640,39 грн., а всього 5 642,50 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
    
     Не погодившись з таким рішенням суду 27 травня 2021 року, згідно  поштової відмітки ОСОБА_1 безпосередньо до апеляційного суду подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення  є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм маьеріального та процессуального права.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, щов порушення зов`язань, позивач ніякої інформації про структуру тарифу , про фактичні витрати на послуги , відповідачу на неодноразові прохання не надавав. Суду також не довів обгрунтованість тарифів та факт надання послуг. Крім вивозу побутових відходів та забезпечення роботи ліфтів ніяких інших послуг позивач не надавав. 
Суд помилково прийняв , як доказ, та встановив факт укладення позивачем договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012 року, оскільки  квартира відповідача розташована у 5 секції, а договір стосується: ,1,2,3 секцій будинку, що вказано у самому договорі, але не було досліджене та оцінено судом у судовому засіданні. До того ж, до договору позивач не надав платіжних документів, в тому числі податкових, як субєкт господарської діяльності, що ставить під сумнів розмір суми фактичних витрат по договору в цілому, чи частково. Така ж  ситуація з іншими договорами на які послався суд у своєму рішенні: договір №2/1848-к-12 на вивезення та знешкодження твердих побутових відходів від 01.10.2012. підрядний договір №2113 на технічне обслуговування обладнання систем С)С(ДС.С) від 01.08.2013; договір №03-6907 від 01.02.2014 щодо проведення захисту від шкідників та комплекс) протиепідемічних заходів. Навіть, якщо, були, укладені додаткові договори, то збільшилася сума договору, з чого випливає збільшення податків. 
Зазначає, що суд не дослідив і не оцінив розбіжності у розрахунках  позивача, наданих до суду як додаток до позову з оплаченими рахунками за той самий період де позивач вказав інші суми, тобто борги. В рішенні також відсутня мотивація прийняття, як доказів, суперечливих розрахунків позивача в якості доказів заборгованості. Суд не врахував, що в квартирі відповідача проживає ОСОБА_2 , який є учасником бойових дій та на законних правах користується пільгою у розмірі 75% при оплаті усіх комунальних послуг.
 
Також вказує на те,  що всі послуги їй не надавались, а тому вона мала право зменшити їх вартість, і сплачувала з серпня 2017 по червень 2018 року по 100 грн. у місяць. Позивач прймав ці кошти, а відповідно прийняв її умови та погодився з її діями.
11 червня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника позивача, обгрунтований тим, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року, постановлене у відповідності до вимог чинного законодавства України, із врахуванням всіх фактичних обставин справи, з вірним застосуванням норм процесуального і матеріального права, з`ясовані всі обставини справи, надано належну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, рішення ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, а тому  апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача  Желепи О.В.,обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача ґрунтуються на нормах закону, є доведеними, а обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення оспорюваних правовідносин (далі - Закон), законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
У статті 19 Закону передбачено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
Відповідно до пункту 1 частини першої, пункту 5 частини третьої статті 20 Закону споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 661/3272/15-ц.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідно до протоколу засідання правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» № 24 від 04.07.2013 р., та наказом голови правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 12.12.2014 р., визначено ТОВ «Перший український експертний центр» експлуатуючою організацією на житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою:  АДРЕСА_2 . (т.1, а.с.12,13)
Відповідно до акту прийому-передачі від 09.02.2015 р., ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло на обслуговування та експлуатацію будинок АДРЕСА_2 . (т.1 а.с.14 -15)
Згідно акту приймання-передачі від 02.07.2018 р. будинок АДРЕСА_2 з обслуговування ТОВ «Перший український експертний центр» передано на баланс ОСББ «Анни Ахматової 22» (т.1 а.с.16-18)
Відповідно до інформаційної довідки №122597652 від 03.05.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 21.10.2015 р. (т.1 а.с.206)
17.07.2015 року  між ТОВ «Перший український експертний центр» та  ОСОБА_1  укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до якого позивач забезпечує надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житловому будинку  АДРЕСА_3 , відповідач (споживач) забезпечує своєчасну оплату послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. (т.1, а.с.34)
Відповідно до п.5 вказаного договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим.
Як вбачається із матеріалів справи, для забезпечення надання житлово-комунальних послуг за адресо: АДРЕСА_2 позивачем було укладено: договір № 47 на комплекс робіт з технічного обслуговування ліфтів від 01.10.2012 р., договір № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012 р., договір № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження твердих побутових відходів від 01.10.2012 р., підрядний договір №21/13 на технічне обслуговування обладнання систем ОС (ДСС) від 01.08.2013 р., договір № 03-6907 від 01.02.2014 р. щодо проведення захисту від шкідників та комплексу протиепідемічних заходів.
На підставі наданих позивачем доказів , суд вважав встановленим, що  відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, проте неналежним чином виконувала обов`язок по оплаті наданих ТОВ  «Перший український експертний центр» послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 10.07.2019 року складає 4 806 грн. 10 коп. та підлягає стягненню з відповідача на підставі вищенаведених норм парва.
Суд також , встановивши факт порушення грошового зобов`язання, вважав доведеними вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 1640 грн. 39 коп., та 3% річних в сумі 196 грн. 01 коп.  
Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.
Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги, що Позивач приховував інформацію про структуру тарифу не заслуговують на увагу  з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що і не заперечується відповідачем, що Позивач, відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» прийняв житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на подальшу експлуатацію та обслуговування.
 
Відповідачем не заперечується той факт, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 і як власник квартири та споживач житлово- комунальних послуг, згідно статей 156, 162 ЖК Української PCP зобов`язана не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.
 
Нарахування плати за надані комунальні послуги Відповідачеві, Позивач здійснював відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року №869, ніякої іншої методики застосовано не було. Таким же чином були встановлені складові тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Крім того, тариф на житлово-комунальні послуги, та складові тарифу, були затвердженні відповідними Розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, копії яких знаходяться в матеріалах справи.
 
З січня 2017 року по липень 2018 року Відповідач отримувала житлово-комунальні послуги, не відмовлялася від їх отримання, отримувала рахунки на сплату за житлово- комунальних послуг, які містили в  собі суму заборгованості, назви та об`єми послуг, які були надані Позивачем. За період виникнення заборгованості від Відповідача не надходило жодного звернення на адресу Позивача з необхідними документами, які б могли підтверджувати його тимчасову відсутність у житлових приміщеннях в спірний період. Окрім того, жодних заяв про відмову від користування житлово-комунальними послугами, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг, методики, структури нарахувань плати за надані житлово-комунальні послуги, відповідачем не заявлялось, не надсилалось, та до суду першої інстанції надано не було.
 
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в країні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську шерацію та підтверджує її здійснення. Крім того, обгрунтовує економічну складову витрат амовника, а також для того, щоб простежити зв`язок наданої послуги з діяльністю рганізації.
 
Акт приймання виконаних робіт - основний документ, який є результатом співпраці замовника і виконавця за договором підряду. Цей акт служить підставою для розрахунків та плати за виконані виконавцем зобов`язання.
 
Подані до суду документи: копії договорів з контрагентами, акти виконаних робіт за цими договорами підтверджують факт надання послуг Позивачем у будинку за адресою:
АДРЕСА_2 , що враховано судом першої інстанції при постановленні рішення.
 
Доводи скарги, що квитанції про сплату за житлов-куманальні послуги є доказом того, що за відповідачем відсутня заборгованість спростовується матеріалами справи, та не може бути взято до уваги колегією суддів.
 
Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, зняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює Ідповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду  платіжними системами визначено законом «Про платіжні системи та переказ коштів в країні».
 
Згідно з п. 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в країні» платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.
 
Відповідно до п. 1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.
 
Відповідно до п. 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.
 
Згідно з п. 3.8. вказаної Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті реквізит: «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу: підставу (мету) платежу; документи, згідно з якими здійснюється оплата; період, за який здійснюється оплата). Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення: «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.
 
Надані Відповідачем копії підтверджень оплати послуг взагалі не містять в собі такого поняття як «Призначення платежу» та за який період нарахувань були здійснено дані платежі.
 
Щодо доводів апеляційної скарги, що відповідач з 08.2017 по 06.2018 року  зменшила розмір плати за надані послуги на розмір вартості ненаданих послуг, сплачувала щомісяця по 100 грн, а виконавець ніяких претензій з цього приводу не виставляв, тобто погодився з діями по зменшенню оплати послуг, не відповідає обставинам справи, оскільки позивач з огляду на те, що відповідачка на власний розсуд платила лише по 100 грн. звернувся до суду за захистом порушених прав.
 
Відповідно до положень ст. 27 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.
 
Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу нформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або еналежної якості.
 
Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в овному обсязі визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 р. № 70 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі». У цьому Порядку вказано, що у разі надходження актів-претензій від споживачів про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення, проводиться перерахунок протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії).
Однак, Відповідач не викликав Позивача для складення Акту-претензії, щодо ненадання,або  надання не в повному обсязі , неналежної якості комунальних послуг. Від тих послуг, що отримував разом з іншими мешканцями будинку не відмовлялась.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження невиконання товариством обов`язку про належне надання житлово-комунальних послуг.
Посилання на проживання в квартирі особи, яка має пільги на законність рішення не впливають, оскільки суду не було подано доказів, що позивач повідомлявся в установленому законом порядку про таку особу, надавав підтвердження таких пільг. 
Таким чином, враховуючи вищезазначене та дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості   в розмірі 4 806,10 грн., 3% річних в розмірі 196,01 грн., інфляційні витрати - 640,39 грн., а всього 5 642,50 грн.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву, та не спростовують висновків суду першої інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанцій щодо їх оцінки.
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2021  року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Постанова складена 07 липня 2021 року.
Судді:                                                                                                         О.В. Желепа 

                                                                                                                     В.А. Кравець

                                                                                                                     О.Ф. Мазурик