ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/299/21  Номер провадження 22-ц/814/1675/21	Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, виселення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до суду з вказаним позовом, просило в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №111359004000 від 13 червня 2008 року, яка складає 1 311 976,81грн, звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки, що становить: 279 492,00 грн, та виселити ОСОБА_1 зі спірної квартири. Вирішити питання судових витрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач належним чином не виконував умови договору, укладеного 13 червня 2008 року між ним та ПАТ «УкрСиббанк» про надання споживчого кредиту № 11359004000, який забезпечений договором іпотеки та договором поруки, а тому рішенням суду від 23 січня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 366 078 гривень 35 коп., державне мито у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. 
12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» і останній набув статусу нового кредитора та отримав право грошової і майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором № 11359004000 від 13 червня 2008 року, договором поруки від 13 червня 2008 року та договором іпотеки № 2541 від 13 червня 2008 року.
В порушення умов Кредитного договору, а також чинного законодавства (ст. 509, 526, 1054 ЦК України), позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, в наслідок чого, станом на 25 лютого 2021 року сума заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за договором про надання споживчого кредиту № 113590040000 від 13 червня 2008 року становить: 1 311 976,81 грн. 

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

В апеляційній скарзі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені доводи позовної заяви та звертається увага, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини, неправильно застосував до спірних правовідносин норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У відзивах ОСОБА_1 і ОСОБА_2 стверджують про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зокрема, наголошується, що суд правильно застосував норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира використовується відповідачами як місце їхнього проживання, іншого нерухомого майна вони не мають, в площа квартири – 77,2 м.кв. Такий висновок суду відповідає практиці Верховного Суду у подібних справах.
Окрім того,звертається увага, що подана позивач оцінка вартості предмета іпотеки не відповідає дійсності та виготовлена без дотримання вимог закону. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11359004000, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 43 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 208 734,90 грн за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою 9,500 % річних та кінцевим строком повернення 12 червня 2023 року, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредитні кошти (кредит), сплатити проценти за користування кредитом (грошовими коштами) та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - «графіком погашення кредиту» (а.с.7-10).
Банк свої зобов`язання за договором виконав належним чином та у повному обсязі, надавши позичальнику кошти.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08 вересня 2006 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна №258866013 від 28.05.2021 (а.с.112-113).
13 червня 2008 року ОСОБА_1  як майновий поручитель ОСОБА_2  уклав з ПАТ «УкрСиббанк» договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П., за реєстровим №2541, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11-12).
Відповідно до розділу 4 договору іпотеки сторонами визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до змісту вказаної статті, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодавцю ( а.с. 11).
13 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання, в повному обсязі, як існуючих на дату укладання договору поруки, так і тих, що можуть виникнути після укладення договору поруки (в майбутньому), включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій.
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області суду від 23 січня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 366 078 гривень 35 коп., державне мито у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн (а.с.13-14). 
12 грудня 2011 року між ПАТ УкрСиббанк" та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передано у власність ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» право вимоги до боржників, в тому числі до боржника ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 11359004000 від 13 червня 2008 року (а.с.37-40).
В цей же день між ПАТ УкрСиббанк" та ТОВ " КЕЙ-КОЛЕКТ " укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до ст.1 якого Банк передав, а ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» прийняв права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку № 1 до цього договору, в тому числі за договором іпотеки № 11359004000 від 13 червня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк" (а.с.41-44).
Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2012 року замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23.01.2012 по справі №2-163/2011 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (а.с.15-16).
Станом на 25 лютого 2021 року заборгованість ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 11359004000 від 13.06.2008р., становить 1 311 976,81 грн.
Згідно із звітом про оцінку, складеним 25 лютого 2021 року ТОВ «Експертна оцінка майнових прав», ринкова вартість об`єкта нерухомого майна 3-х кімнатної квартири, загальною площею 77,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , становить 279 492 гривень 00 копійок без урахування ПДВ (а.с.20-36).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного відповідачів, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону не відповідає.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-345цс15 зроблено висновок, що «судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій, якими задоволено позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки з установленням порядку виконання такого рішення - з моменту припинення дії мораторію не свідчать про неправильне застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц вказано, що «мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню». 
У цивільній справі № 643/15173/17 заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19 квітня 2018 року позов задоволено частково:
- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-702/1100/2008 від 15 серпня 2008 року в розмірі 1 558 933,86 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки з наданням усіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дубліката правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату тощо) за ціною не меншою 412 000 грн; 
- відстрочено виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»;
       Верховний Суд постановою від 21 квітня 2021 року частково задовольнив касаційну скаргу ОСОБИ_1, а саме постанову Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року в частині скасування відстрочення виконання заочного рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 квітня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки скасував.
Резолютивну частину заочного рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 квітня 2018 року змінив, виклавши її абзац третій в такій редакції: «Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Враховуючи наведені висновки судів касаційної інстанції у справах з аналогічними правовідносинами, слід зробити висновок, що дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є перешкодою для задоволення судом вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на іпотечне майно.
У межах розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено і не заперечується учасниками, що спірна квартира є предметом іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань за споживчим кредитом, виданим у іноземній валюті, і відповідає критеріям, визначеним ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме вона (квартира) є місцем постійного проживання відповідачів, а загальна її площа не перевищує 140 м.кв. 
       Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед новим кредитором та іпотекодержателем в одній особі (позивач по справі) за станом на 25 лютого 2021 року становить 1 311 976 грн 81 коп. 
       У відзиві на позов ОСОБА_2 заперечує проти визначеної позивачем суми заборгованості за кредитним договором (а.с.78-81), проте всупереч вимогам ст.81 ЦПК України жодних доказів на спростування наданих позивачем доказів щодо розміру заборгованості не надала. 
       Отже, враховуючи встановлені фактичні обставини, позивач як кредитор та іпотекодержатель має право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна, виходячи з таких міркувань. 
Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (положення статті 1 Закону України «Про іпотеку» тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (частина перша статті 11 ЗУ «Про іпотеку»).
Частинами першою та третьою статті 33 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно із частиною першою статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
У частині другій статті 43 Закону України «Про іпотеку» визначено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.
       Таким чином, позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечну квартиру слід задовольнити частково, а саме: 
у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №11359004000 від 13 червня 2008 року у сумі 1 311 976 грн 81 коп. звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,2 м.кв., та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу (ВЕВ 905733), посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори 08 вересня 2006 року по реєстру №1480 за реєстраційним номером 15772558 та записаного в реєстраційну книгу за №38, номер запису 5170; 
шляхом продажу предмету іпотеки, на прилюдних торгах, за початковою ціною визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки, що становить 279 492,00 грн.
Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

       Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог про виселення ОСОБА_1 з іпотечної квартири, апеляційний суд керується правовими висновками, викладеними у постанові ОП КЦС ВС від 12 квітня 2021 року по справі № 310/2950/18, згідно яких: «Враховуючи норми статті 109 ЖК Української РСР та статті 379 ЦК України, у поєднанні із главою 26 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. 
У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.»
       Як убачається з матеріалів справи, іпотечна квартира придбана ОСОБА_1 08 вересня 2006 року (а.с.11, 87 зворот), тобто за два роки до укладення кредитного договору.
       Оскільки іпотечна квартира не була придбана кредитні кошти, то відсутні правові підстави для задоволення вимоги про виселення ОСОБА_1 без надання іншого житла. 
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», подаючи позовну заяву до суду, сплатило 2270 грн. судового збору (а.с.6), подаючи апеляційну скаргу, сплатило 3405 грн (а.с.134).
Позовні вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» задоволено частково.
Таким чином, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має право на стягнення з ОСОБА_1  та ОСОБА_2  по 2270+3405= 5 675/50% = 2 837,5/2= 1 418,75 грн. судових витрат з кожного.
Керуючись ст. 367, п.2 ч.1ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» задовольнити частково.
Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення по суті заявлених вимог. 
       Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, виселення задовольнити частково.
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №11359004000 від 13 червня 2008 року у сумі 1 311 976 грн 81 коп. звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,2 м.кв., та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу (ВЕВ 905733), посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори 08 вересня 2006 року по реєстру №1480 за реєстраційним номером 15772558 та записаного в реєстраційну книгу за №38, номер запису 5170; 
шляхом продажу предмету іпотеки, на прилюдних торгах, за початковою ціною визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки, що становить 279 492,00 грн.
Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»
       У задоволені вимоги про виселення ОСОБА_1 без надання іншого житла відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» по 1 418,75 грн. судових витрат з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 20 вересня 2021 року.

     Головуючий суддя                                                      О. А.Лобов  

     Судді                                                                           А.І.Дорош 

В.М.Триголов