Номер провадження: 33/813/890/21
Номер справи місцевого суду: 517/330/21 
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В.А. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        06.08.2021 року                                                                 м. Одеса
       
       Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Дубрянської Н.О.,
особи, яка з`явилася до судового засідання:
- ОСОБА_1 ,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 02 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 02 червня 2021 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 гривні 00 копійок.
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 02 червня 2021 року та провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не доведена та він взагалі не скоював адміністративних правопорушень, тому апелянт заперечує проти встановлених районним судом обставин, які, на його думку, не відповідають фактичним обставинам справи, та вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №504716 від 21.04.2021 року відносно ОСОБА_1 є незаконним. 
Апелянт зазначає, що фактично працівниками поліції відділення поліції № 2 Роздільнянського відділу поліції ГУ НП в Одеській області до апелянта безпідставно було застосоване насильство, а в подальшому з метою уникнення відповідальності сфальсифіковані всі матеріали. Будь-яких дій щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 на місці зупинки автомобіля поліцейські не робили. 
Апелянт вказує, що про вчинене відносно скаржника свавілля працівників відділення поліції № 2 Роздільнянського відділу поліції ГУ НП в Одеській області 27.04.2021 року ним були подані скарги до Роздільнянської окружної прокуратури та Департаменту внутрішньої безпеки ГУ НП в Одеській області, проте на час надання апеляційної скарги результати їх розгляду скаржнику невідомі. 
Також в апеляційній скарзі зазначається, що особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, надані суду докази його невинуватості, а саме відеозапис камери відеоспостереження магазину будматеріалів підприємця ОСОБА_2 та заявлене клопотання про допит свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , проте суд в порушення вимог ст. 252 КУпАП до оцінки доказів підійшов однобоко та упереджено, відкинувши всі обставини, що відображені на диску, як безпідставні, а в допиті свідків безпідставно відмовив. Судом також належно не оцінено той факт, що в порушення вимог ст. 261 КУпАП, коли було здійснено незаконне затримання, було порушено право особи на захист та права, передбачені Конституцією України та ст. 268 КУпАП, ніхто апелянту не роз`яснював. 
Апелянт наголошує, що судом не прийняті до уваги порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП т п. п. 3, 4, 5, 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, та вимог розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС і МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, а саме: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу використання спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, не проводилось; огляд на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків не проводиться взагалі; результати огляду, проведеного поліцейським, які зазначаються в акті огляді, форма якого затверджена МОЗ за погодженням МВС, відсутні, так як акт огляду не складався і копії апелянт не отримував; апелянт, як водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, не пізніше ніж протягом двох годин повинен бути направленим поліцейськими для проведення огляду до закладу охорони здоров`я, від якого апелянт не відмовлявся, але цього зроблено не було і апелянт шість годин знаходився незаконно у відділенні поліції. 
За вказаних обставин, апелянт наполягає на скасуванні постанови судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 02 червня 2021 року.
Дослідивши уважно матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, заслухавши апелянта, який з`явився до судового засідання, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, з огляду на таке.
Стаття 1 КУпАП встановлює, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Оскаржувана постанова районного суду обґрунтована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні порушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена, з урахуванням, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, письмових пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , рапорту поліцейського та диску відеозапису. 
Проте, апеляційний суд вважає такий висновок районного суду помилковим з огляду на таке.
У статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено принцип забезпечення доведеності вини (п. 2 ч. 2 ст. 129 Конституції України). 
Вказаний принцип судочинства кореспондує до приписів статті 62 Конституції України, яка встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Зі змісту вказаних норм суд робить висновок, що розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності. 
При цьому слід зазначити, що забезпечення законності під час провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП має передове значення, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч. 2 ст. 53 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.
За змістом закону про адміністративні правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи про адміністративне правопорушення та правильне її вирішення, та є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим його невідповідність вимогам ст. 256 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі, зокрема визнання неналежним цей доказ винуватості особи. 
Так, КУпАП детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення. Також ці питання врегульовані і галузевими нормативно-правовими актами, а саме: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами) (далі – Порядок від 17 грудня 2008 року), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (зі змінами) (далі – Інструкція від 10 листопада 2015 року).
За приписами статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №504716 від 21.04.2021 року, водій ОСОБА_1 21 квітня 2021 року біля 06 год. 00 хв. по вул. Одеській в смт. Захарівка Роздільнянського району Одеської області керував автомобілем «GEELY», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №504716 від 21.04.2021 року вказані дії ОСОБА_1 співробітником поліції кваліфіковано, як порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 130 ч. 1 КУпАП. 
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за:
- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;
- передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;
- відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто для настання відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП достатньо будь-якого з ознак, які входять до диспозиції норми даної статті.
Згідно вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.9.(а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Як вже було зазначено, дії ОСОБА_1  працівниками поліції були кваліфіковані, як керування  автомобілем «GEELY», номерний знак  НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Однак за відсутності у протоколі про адміністративне правопорушення наведення про факт відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, від проходження огляду на стан сп`яніння та за відсутності фіксації ступеня алкогольного сп`яніння, за який настає адміністративна відповідальність (вище, ніж 0,2 проміле), само собі керування автомобілем лише з ознаками алкогольного сп`яніння не є достатнім для настання відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Так,  у протоколі про адміністративне правопорушення не наведено про відмову особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння, однак, як вже вказувалося, міститься посилання на пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, який порушено  ОСОБА_1  (обов`язок водія пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції). 
З приписів ч. 3 ст. 266 КУпАП та п. 6 Порядку від 17 грудня 2008 року вбачається, що огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Згідно п. 8 Порядку від 17 грудня 2008 року та п. 6 Розділу X Інструкції від 10 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Таким чином, у разі відмови водія транспортного засобу пройти медичний огляд для встановлення стану сп`яніння у медичному закладі (п. 2.5 Правил дорожнього руху України), поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому обов`язково зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Однак, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не містить даних, що водій в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Слід зазначити, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які зазначені в графі протоколу про адміністративне правопорушення: «свідки чи потерпілі», та письмові пояснення яких враховані судом першої інстанції в оскаржуваній постанові, в своїх письмових пояснення від 21.04.2021 року вказали про те, що вони стали свідками, як ОСОБА_1 під`їхав до магазину «Смак» з ознаками сп`яніння, проте такі пояснення не містять посилань, що ці особи стали свідками відмови  ОСОБА_1  проти проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів на місці події у встановленому законом порядку. 
Крім того, враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної постанови письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , в яких свідки засвідчили те, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження тестування на стан сп`яніння, з врахуванням встановлених вище обставин, суперечать змісту протоколу про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , в якому безпосередньо не вказано про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння та в якому ОСОБА_7 і ОСОБА_9 не зазначені в якості свідків (понятих). 
На думку апеляційного суду, зазначені обставини викликають сумніви щодо належного виконання співробітниками поліції вимог ст. 256, 266 КУпАП, Порядку від 17 грудня 2008 року та Інструкції від 10 листопада 2015 року під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За приписами ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення за ст. 130 КУпАП мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції. 
Наведені вище обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки неправильне та неточне оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення унеможливлює визнання судом належними та допустимими здобутих по справі доказів в розумінні вимог ст. 251 КУпАП.
Тобто, апеляційний суд наголошує, що без належного оформлення протоколів про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд справи про адміністративне правопорушення і прийняти законне рішення. 
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. 
При цьому апеляційний суд також звертає увагу, що суд самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення не має права, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. 
Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не виконав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП, не перевірив, чи виконано поліцейськими вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП, у зв`язку з чим залишив поза увагою наявність вказаних суперечностей та грубих порушень працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та передчасно постановив рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 21.04.2021 року керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння у ступені, що підпадає під адміністративну відповідальність, або відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння на місці виявлення правопорушення або у медичному закладі, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали даної справи не містять. 
Таким чином, апеляційний суд відмічає, що фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, які досліджені місцевим судом, встановлені недостовірно та неповно, про що також вірно вказує апелянт, а висновок суду про доведення винуватості ОСОБА_1 наявними в матеріалах справи доказами є помилковим.
Що стосується інших доводів, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, то на думку апеляційного суду, досліджувати їх недоцільно, оскільки вже встановлені обставини дають підставу для скасування оскарженого судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, вказане судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Постанову судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 02 червня 2021 року – скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 частиною 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Одеського апеляційного суду                                О.М. Таварткіладзе