Постанова
Іменем України
 
22 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 740/973/20
провадження № 61-10850св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова»,
треті особи: Головне управління Держпраці у Харківській області, Ізюмська місцева прокуратура Харківської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова» на постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 2021 рокуу складі колегії суддів: Онищенко О. І., Губар В. С., Харечко Л. К., 
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова», треті особи: Головне управління Держпраці у Харківській області, Ізюмська місцева прокуратура Харківської області, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди.
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова» (далі - ТОВ «Кубгаз-Борова»), треті особи: Головне управління Держпраці у Харківській області, Ізюмська місцева прокуратура Харківської області, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди.
 
Позов мотивовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 07 жовтня 2016 року по 08 липня 2019 року на посаді охоронника. ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач фальсифікував дані в розрахункових щомісячних листах, де зазначалася інформація про повне використання позивачем щорічної відпустки, хоча фактично у змінних графіках роботи містилися інші дані щодо відпрацьованих днів. Позивач вказував, що оскільки відповідач не провів повний розрахунок при звільненні (не нарахована та не сплачена заробітна плата за роботу під час відпустки в 2017-2018 роках), тому відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За доводами ОСОБА_1 , індексація є складовою заробітної плати в частині додаткової заробітної плати, відтак за її невиплату роботодавець несе відповідальність як за невиплату заробітної плати, а працівник у свою чергу може звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому суми індексації. Заподіяну товариством моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що порушення його трудових прав призвело до моральних страждань, втрати душевного спокою, роздратованості через свавілля відповідача, втрату часу щорічних відпусток для виховання двох неповнолітніх дочок та зароблених коштів для родини, вжиття додаткових зусиль для організації життя, що пов`язане з оформленням документів, листів, звернень на урядову гарячу лінію, багаточисельних скарг.
 
Позивач просив стягнути з ТОВ «Кубгаз-Борова» 13 102,17 грн заборгованості по заробітній платі за 2017-2018 роки (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 389 136,00 грн середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 159,75 грн індексації заробітної плати (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 2 684,58 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 30 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що факт безпосереднього виконання позивачем обов`язків охоронника під час перебування у щорічних основних відпустках у встановленому порядку не доведений.
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2021 року скасовано. Позовні вимоги задоволено частково.
 
Стягнуто з ТОВ «Кубгаз-Борова» на користь ОСОБА_1 13 102,17 грн заборгованості по заробітній платі (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 389 136,00 грн середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 159,75 грн індексації заробітної плати (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 2 684,58 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 10 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 довів факт виконання своїх посадових обов`язків у щорічних відпустках у 2017 та 2018 роках і відповідно використання 14 днів щорічної відпустки замість наданих йому 24 днів.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2021 року до Верховного Суду, ТОВ «Кубгаз-Борова», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її із Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.
 
26 липня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2021 року клопотання ТОВ «Кубгаз-Борова» про зупинення виконання судового рішення задоволено частково. Зупинено виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року в частині стягнення з ТОВ «Кубгаз-Борова» на користь ОСОБА_1 389 136,00 грн середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, яка не підлягає негайному виконанню, до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 07 вересня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 09 вересня 2021 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Ткачук О. С.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
В касаційній скарзі заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Зазначає, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
 
В касаційній скарзі зазначається, що розбіжності між графіком роботи (змінності) за обліковий період та табелем обліку робочого часу є неминучими та не є порушенням законодавства. ТОВ «Кубгаз-Борова» не затверджувало форму журналу пропуску автотранспорту та не вводило його в дію, вказаний журнал на підприємстві не ведеться. Позивач пропустив строк звернення до суду з позовом до ТОВ «Кубгаз-Борова».
 
Доводи інших учасників справи
 
У серпні 2021 року  ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу у якому просить постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що наказом ТОВ «Кубгаз-Борова» від 06 жовтня 2016 року № 24-к тр ОСОБА_1 прийнято охоронником відділу охорони та контрольно-пропускного режиму з 07 жовтня 2016 року в порядку переведення із ТОВ «Куб-Газ» (т. 1 а. с. 16, 17, 137-зв.).
 
Відповідно до умов колективного договору між власниками і трудовим колективом ТОВ «Кубгаз-Борова» на 2015-2017 роки, затвердженого протоколом загальних зборів трудового колективу 05 травня 2015 року № 3, норма тривалості робочого часу працівників підприємства складає 40 годин на тиждень, вихідні дні - субота і неділя; тривалість щорічної основної відпустки для працівників підприємства складає 24 календарні дні; графік чергових щорічних відпусток затверджується працедавцем до 05 січня поточного року з урахуванням побажань працівників, які надаються відділу кадрів до 20 грудня попереднього року (т. 1 а. с. 139-142).
 
Згідно з пунктами 2.1, 3.1 Положення про оплату праці працівників ТОВ «Кубгаз-Борова» (додаток 1 до колективного договору) на підприємстві встановлюється почасово-преміальна система оплати праці, при якій працівникам оплачується за фактично відпрацьований час, а також виплачуються премії за результатами роботи за квартал. При цьому фактично відпрацьований час оплачується виходячи з встановленого окладу. Облік фактично відпрацьованого часу працівників, оплата праці яких здійснюється за почасово-преміальною системою, ведеться на підставі табелів обліку використання робочого часу (т. 1 а. с. 143-145).
 
Згідно з пунктом 6.7 Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Кубгаз-Борова» (додаток 3 до колективного договору) на безперервно діючих підприємствах, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51). При змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно, відповідно графіків (т. 1 а. с. 147-151).
 
Позивач 23 березня 2017 року був ознайомлений (під підпис) про зміну істотних умов праці, а саме про те, що з 01 червня 2017 року йому буде встановлено змінний режим роботи та погодинна тарифна ставка (т. 1 а. с. 208-зв.).
 
31 травня 2017 року відділ охорони та контрольно-пропускного режиму було включено до переліку окремих виробництв, цехів, дільниць, відділів, професій, посад і деяких видів робіт, де застосовується підсумований облік робочого часу (т. 1 а. с. 167).
 
У зв`язку з запровадженням змін в організації виробництва і праці відділу охорони та контрольно-пропускного режиму для забезпечення щоденної охорони та контрольно-пропускного режиму УПГ Ольгівського ГКР наказом ТОВ «Кубгаз-Борова» від 31 травня 2017 року № 20-ОД встановлено з 01 червня 2017 року змінний режим роботи з підсумованим обліком робочого часу, погодинну систему оплати праці та оплату праці згідно зі штатним розписом працівникам відділу охорони та контрольно-пропускного режиму, зокрема ОСОБА_1 . При цьому наказано затвердити змінні графіки роботи для працівників відділу охорони та контрольно-пропускного режиму (т. 1 а. с. 209).
 
Відповідно до наказу ТОВ «Кубгаз-Борова» від 13 квітня 2017 року № 10-к тм ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарних дні з 18 квітня 2017 року по 14 травня 2017 року за період роботи з 07 жовтня 2016 року по 06 жовтня 2017 року (т. 1 а. с. 175).
 
Наказом ТОВ «Кубгаз-Борова» від 08 травня 2018 року № 25-к тм ОСОБА_1 надано основну щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні з 14 травня 2018 року по 07 червня 2018 року за період роботи з 07 жовтня 2017 року по 06 жовтня 2018 року (т. 1 а. с. 45).
 
Згідно з наказом ТОВ «Кубгаз-Борова» від 08 липня 2019 року № 49-к тр ОСОБА_1 звільнено 08 липня 2019 року за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України), відмінено з 08 липня 2019 року доручення ОСОБА_1 , охороннику відділу охорони та контрольно-пропускного режиму, виконання обов`язків водія автотранспортних засобів в порядку суміщення професій (т. 1 а. с. 138).
29 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Кубгаз-Борова» із письмовою вимогою нарахувати та виплатити йому заробітну плату за роботу 10 днів в період відпустки з 18 квітня 2017 року по 14 травня 2017 року, а також в період відпустки з 14 травня 2018 року по 07 червня 2018 року, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в 2017 та 2018 роках, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 18 квітня 2017 року по дату звільнення - 08 липня 2019 року (т. 1 а. с. 53).
 
Згідно з довідкою ТОВ «Кубгаз-Борова» від 15 травня 2020 року № 40 товариство не має заборгованості перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати за період з 07 жовтня 2016 року по 08 липня 2019 року (т. 2 а. с. 131).
 
Позивач направляв на адресу Головного управління Держпраці у Харківській області та Державної служби України з питань праці звернення про проведення інспекційного відвідування ТОВ «Кубгаз-Борова», на які надані відповіді, що згідно наданих табелів обліку використання робочого часу, відомостей нарахування та виплати заробітної плати за період роботи на підприємстві заробітна плата нараховувалась та виплачувалась за фактично відпрацьований час (т. 1 а. с. 23-25). 
 
Також встановлено, що відповідно до наданих адміністрацією підприємства наказів про надання позивачу основної щорічної відпустки та табелів обліку робочого часу за відповідні періоди йому надавались у 2017 та 2018 роках основні щорічні відпустки на 24 календарні дні (т. 1 а. с. 29-33).
 
Згідно із табелями обліку робочого часу ОСОБА_1 з 18 квітня по 14 травня 2017 року, а також з 14 травня по 07 червня 2018 року перебував у відпустці (т. 2 а. с. 108, 109, 115).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.
 
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.
 
За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
 
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
 
Всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.
 
Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
 
Разом із тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
 
Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.
 
Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
 
У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.
 
Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
 
Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.
 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 370/1754/15-ц та у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 500/6631/16-ц.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що повний розрахунок по заробітній платі з позивачем при звільненні не проведено.
 
Таким чином, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди ОСОБА_1 не пропустив.
 
Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.
 
Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
 
Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
 
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
 
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
 
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
 
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.
 
Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
 
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
 
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
 
Враховуючи вищезазначене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
 
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
 
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц(провадження № 14-623цс18).
 
З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено факт виконання позивачем своїх посадових обов`язків у щорічних відпустках у 2017 та 2018 роках і відповідно використання ним 14 днів щорічних відпусток замість наданих йому 24 днів.
 
Враховуючи викладене, заборгованість ТОВ «Кубгаз-Борова» перед ОСОБА_1 по заробітній платі за 2017-2018 роки складає 13 102,17 грн.
 
Апеляційним судом також встановлено, що розрахунок індексації невиплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати ОСОБА_1 проведено обґрунтовано і відповідачем не спростовано. 
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року у вказаній справі стягнуто з відповідача на користь позивача 389 136,00 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
 
У вказаній справі вбачається, що обсяг відповідальності відповідача не відповідає принципу розумності та співмірності із допущеним правопорушенням.
 
З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, за обставин цієї справи Верховний Суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних виплат у розмірі 13 102,17 грн, що відповідає розміру заборгованості по заробітній платі. 
 
Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити.
 
До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 161/11565/19 (провадження № 61-729св20).
 
Тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України підлягають задоволенню частково на суму 13 102,17 грн.
 
Також, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що суд апеляційної інстанції врахував обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер майнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тому обґрунтовано дійшов до висновку про те, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 10 000,00 грн.
 
Щодо клопотання про участь у судовому засіданні
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2021 року до Верховного Суду, ТОВ «Кубгаз-Борова», зокрема, заявило клопотання про участь у судовому засіданні.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень. Оскільки Верховним Судом не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і така необхідність відсутня, то підстав для виклику представників сторін немає. Тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
 
Враховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає частковому скасуванню.
 
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2021 року зупинено виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року в частині стягнення з ТОВ «Кубгаз-Борова» на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, тому виконання постанови суду апеляційної інстанції у вказаній частині підлягає поновленню.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова»про участь у судовому засіданні відмовити.
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова» задовольнити частково.
 
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати і ухвалити у вказаній частині нове рішення.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова» на користь ОСОБА_1  13 102 (тринадцять тисяч сто дві) грн 17 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.
 
В іншій частині постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року залишити без змін.
 
Поновити виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова» на користь ОСОБА_1  10 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                             В. С. Висоцька 

Судді:                                                                                                        А. І. Грушицький
                                                                                                                                               І. В. Литвиненко                                                                                                                        Є. В. Петров                                                                                                          О. С. Ткачук