ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 634/1245/20

провадження № 22-ц/818/4675/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С.., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О. 

учасники справи:

заявник (стягувач): ОСОБА_1 ,

особа, яка подала заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (боржник): ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 26 травня 2021 року у складі судді Зимовського О.С.,-
в с т а н о в и в:

       15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
22 жовтня 2020 року Сахновщинським районним судом Харківської області видано судовий наказ № 634/1245/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15 жовтня 2020 року. 
17.12.2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, посилаючись на те, що дитина, на яку відбувається стягнення аліментів, постійно проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні, а тому підстави щодо стягнення з неї аліментів відсутні. 
       Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 26 травня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невірно з`ясовані судом обставини справи, просить скасувати ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 26 травня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_2 .
Вказує, що на теперішній час вона постійно проживає разом з дитиною, на протязі останнього часу ОСОБА_1 матеріально дитину не забезпечує, з наміром уникнути своїх обов`язків по утриманню дитини, звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу.
Зазначає, що надана заявником довідка була виготовлена шляхом введення відповідних осіб в оману. ОСОБА_1 взяв до себе в гості спільну дитину, а попередньо облаштував всі необхідні умови для того, щоб це виглядало нібито дитина проживає на постійній основі. 
Вважає, що суду першої інстанції надані докази того, що малолітній син ОСОБА_3 проживає з матір`ю, були допитані свідки. Судом невірно розтлумачені показання свідка ОСОБА_4 , тому на думку суду досліджені в судовому засіданні докази не спростовують факт перебування неповнолітнього ОСОБА_3 на утриманні у батька ОСОБА_1 на час видачі судового наказу, а лише вказують, що дитина після видачі судового наказу почала проживати разом з матір`ю.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про необґрунтованість апеляційної скарги, оскільки доводи викладені ОСОБА_2 не відповідають дійсності і не ґрунтуються на вимогах закону.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відмовляючи у скасуванні рішення за нововиявленими обставинами, суд виходив з того, що на час винесення судового наказу дитина була зареєстрована за адресою місця реєстрації батька, що у судовому засіданні визнала заявник, тому відсутні підстави вважати, що судом не були встановлені істотні для справи обставини, і що ці обставини не були і не могли бути відомі ОСОБА_2 на час ухвалення судового наказу. Суд не вбачав підстав для скасування судового наказу, при цьому суд врахував, що надані ОСОБА_2 докази не є належними і достатніми для беззаперечного висновку про те, що неповнолітній син ОСОБА_3 постійно мешкає з нею та перебуває на її утриманні, а встановлення цієї обставини не є предметом розгляду вказаної справи. Суд зазначив, що доводи заяви ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами свідчать про її незгоду з судовим наказом, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.
       Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
       Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановлення чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
       Згідно з ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статі 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами, у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Відповідно до ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Для визначених нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
       Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
       Обґрунтовуючи заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 посилалася на недоведеність факту проживання дитини разом з батьком станом на час винесення судового наказу, зазначала, що з розлучення дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.
       Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
З довідки виконавчого комітету Сахновщинської селищної ради Сахновщинського району Харківської області від 04.08.2020 року № 1490, вбачається, що відповідно до акту депутата станом на 04.08.2020 року, ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 13).
ОСОБА_2 надано акт, складеного 09.12.2020 року Сахновщинською службою у справах дітей від про обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 , акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 від 29.01.2021 року, в яких зазначено, що що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , сім`я складається з 2 (двох) чоловік: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , (мати), ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , (син) (а.с. 31). 
В акті від 15.12.2020 року, який був складений ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засвідчено фактичне проживання ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 та факт знаходження сина на повному утриманні матері – ОСОБА_2 (а.с. 32).
З довідки № 3 від 13.01.2021 року КЗ «Сахновщинський ліцей № 1 Сахновщинської районної ради Харківської області» вбачається, що ОСОБА_3 2009 року народження, навчається у 6-А класі КЗ «Сахновщинський ліцей № 1 Сахновщинської районної ради Харківської області», та його батько ОСОБА_1 у 2020-2021 роках не брав участі у вихованні сина, не відвідував батьківські збори та заходи ліцею стосовно виховання та навчання дитини (а.с. 45).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані ОСОБА_2 документи не спростовують факт перебування неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на утриманні у батька ОСОБА_1 на час винесення судового наказу. Вищевказані письмові докази не містять інформації про час, з якого дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утримання.
ОСОБА_2 не надано доказів, що спростовують інформацію, викладену у довідці Сахновщинської селищної ради Сахновщинського району Харківської області № 1490 від 04.08.2020 року.
       Згідно ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статей 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ч.5 ст. 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається та розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
       Як установлено судом першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, станом на час ухвалення судового наказу суду надані докази проживання дитини разом з батьком, що стало підставою для стягнення аліментів з матері дитини ОСОБА_2 .
       Існування тієї обставини, що на момент ухвалення судового рішення дитина перебувала на утримання матері – ОСОБА_2 – не доведено. 
Отже, нововиявленою обставиною може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення суду. Не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини. Обставини, які виникли пізніше, є такими, що не могли бути враховані судом при розгляді справи, а тому є підставою для нового звернення до суду.
       Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що обставини, на які посилається ОСОБА_2 , не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог ст. 423 ЦПК України, та не є підставою для перегляду судового рішення.
       Одночасно з цим колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 не позбавлена права звернення до суду із позовом про припинення стягнення аліментів за судовим наказом, у порядку ст. ч. 4 ст.273 ЦПК України.
       Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
       Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
       З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.
       Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 26 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:   О.В. Маміна 

Судді: С.С. Кругова

                                                                       Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення складено 18 серпня 2021 року.