П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1457/21	

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 09 квітня 2021 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2020 року №Ф-8806-54 на суму 35588,74 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2020 року №Ф-8806-54 на суму 35588,74 грн.
Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ 43142370) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ 43142370) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині розподілу судових витрат, вважаючи наявними підстави для повного задоволення заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, просить змінити судове рішення в частині стягнення з відповідача судових витрат, та ухвалити рішення яким стягнути з відповідача суму витрат на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.
В обґрунтування скарги зазначає, що стороною позивача підтверджено належними та допустимими доказами понесені витрати на професійну правничу допомогу. За домовленістю між позивачем та адвокатом Гаврилюк Ю.І. сума гонорару за надання професійної правничої допомоги по справі становить 25000,00 грн. При наданні правової допомоги по цій справі, адвокатом було витрачено 25 годин. На думку апелянта, посилання суду першої інстанції як на підставу для зменшення заявлених витрат на правову допомогу на те, що справа є незначної складності та не містить великої кількості документів, які потребують вивчення та аналізу, не заслуговують уваги, оскільки стороною позивача було надано детальний опис наданих адвокатом послуг зі вказівкою витраченого адвокатом часу. Також, судом не було взято до уваги досвід адвоката (з 27.09.2011р.), та значення справи для клієнта (позивача). Також, звертає увагу на те, що відповідачем у справі не заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд не мав права з власної ініціативи зменшувати заявлені позивачем витрати на правову допомогу.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено колегією суддів, ухвалюючи рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача у справі витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., суд першої інстанції зазначивши, що дана справа є справою незначної складності, яка розглядалась в порядку письмового провадження, не містить великої кількості документів, які потребують вивчення та їх аналізу, виходив з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом витраченим адвокатом та надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частин 4 та 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року справа №826/856/18.
Адвокатська діяльність, у відповідності до вимог ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» №5076-VI від 05 липня 2012 року (надалі - Закон України №5076-VI), здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України № 5076-VI).
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
При цьому, для відшкодування за рахунок відповідача усієї погодженої сторонами суми гонорару, на переконання колегії суддів, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI.
Водночас, у разі відсутності у тексті договору таких (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, у залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Виходячи з наведеного, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Апеляційний суд зазначає, що у пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Аналізом змісту рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Баришевський проти України» від 26.02.2015, заява № 71660/11 (п.95), «Гімайдуліна та інші проти України від 10.12.2009 року ( п.п.34-36) , «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, заява 72277/01 (п.80), «Меріт проти України» від 30.03.2004 року (п.88), Суд слідує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Як передбачено ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Таким чином, за результатами аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України та Закону 5076-VI, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як свідчать матеріали справи, позивач зазначає про те, що ним були понесені витрати пов`язані із розглядом даної справи у розмірі 25000,00 грн. на оплату правничої допомоги.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача наданий до суду договір про надання правової допомоги від 21.01.2021 року №1-01/21, укладений між адвокатом Гаврилюк Юлією Ігорівною та ОСОБА_1 , звіт про надання послуг за договором про надання правової допомоги від 21.01.2021 року №1-01/21, розрахунок суми гонорару Гаврилюк Ю.І. за надану правову допомогу ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги від 21.01.2021 року №1-01/21, рахунок на оплату послуг адвоката за договором від 10.02.2021 року, квитанція №1/1-01/21 від 10.02.2021 року, акт приймання-передачі послуг від 10.02.2021 року.
Відповідно до п. 5.1 договору про надання правової допомоги від 21.01.2021 року №1-01/21 за надання правової допомоги відповідно до п. 1.1 даного договору клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 25000 грн. розмір гонорару є фіксованим та включає в себе складання всіх документів, участь адвоката у судових засіданнях, представництво інтересів в органах та організаціях, тощо.
Згідно із розрахунку суми гонорару адвоката Гаврилюк Юлії Ігорівни за надану правову допомогу ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги від 21.01.2021 року №1-01/21 адвокатом розрахована вартість наданої правової допомоги за договором: 21.01.2021 року первісна консультація 1 год. 1000 грн., 21.01.2021 року аналіз інформації, вивчення документів, наданих клієнтом 3 години 3000 грн., 22.01.2021 року вивчення судової практики Верховного Суду в подібних спорах 5 годин 5000 грн., 22.01.2021 року формування правової позиції 1 година 1000 грн.; 22.01.2021 року-25.01.2021 року складання тексту позовної заяви 14 годин 14000 грн., 25.01.2021 року формування доказової бази, систематизації групування доказів, додатків до позовної заяви 1 година 1000 грн., всього 25 годин 25000 грн.
Згідно квитанції №1/1-01/21 від 10 лютого 2021 року позивачем сплачено гонорар адвокату у розмірі 25000 грн.
Надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів звертає увагу на те, що висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. цілком вірно ґрунтується на не співмірності заявленої до стягнення суми складності справи, з врахуванням того, що сама справа призначена та розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, що свідчить про те, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише одну вимогу, не містить великої кількості документів, які потребують вивчення та їх аналізу. 
Колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції стосовно того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, позаяк наявні у матеріалах справи договір про надання правової допомоги, звіт, розрахунок, рахунок про сплату, акт приймання-передачі виконаних робіт, тощо, не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Оцінивши характер виконаної адвокатом роботи у даному випадку (вивчення документів, наданих клієнтом – 3 години, вивчення судової практики Верховного Суду у подібних правовідносинах – 5 годин, складання позовної заяви – 14 годин, формування доказової бази, систематизація групування доказів, додатків до позовної заяви – 1год., формування правової позиції – 1 год.), кількість витраченого адвокатом часу та вартість вказаних послуг, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру витрат на надання правничої допомоги та стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому судом враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.   Єщенко О.В.