ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 
01 вересня 2021 року      
м. Харків
справа №640/2315/19
провадження № 22-ц/818/1610/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Тичкової О.Ю., Кругової С.С.
за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 
третя особа: ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення моральної шкоди,
за апеляційною скаргою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі представника Істамової І.В., на рішення Київського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Харченко А.М.,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.02.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2  з однієї сторони та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з другої сторони було укладено договір «Договор присоединения к условиям и правилам предоставления банковских услуг № 20150219000003».
За цим Договором  відповідач  надав  позивачу та  ОСОБА_2  в оренду індивідуальний сейф № НОМЕР_2 ключ № НОМЕР_2. Відповідно до умов вказаного договору позивачу  спільно із ОСОБА_2 було надано в користування сейф, тобто за умовою доступ до сейфу можливий лише за одночасно присутністю двох осіб: позивача та ОСОБА_2 . Згідно із Договором позивач та ОСОБА_2 доручили відповідачу списувати грошові кошти за користування сейфом з карточного рахунку № НОМЕР_1 у сумі 310,00 грн. з 19 лютого 2015 року по строк написання заяви щодо його припинення. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором. В 2018 році позивачу стало відомо, що відповідач порушив зобов`язання за Договором, надавши доступ до індивідуального сейфу № НОМЕР_2 персонально ОСОБА_2 без присутності позивача. Зазначена обставина стала відома позивачу з матеріалів кримінального провадження №1201522050001782, що розслідується в Київському відділі поліції ГУНП в Харківській області, а саме з відеозапису з камери спостереження в кімнаті, де знаходяться індивідуальні сейфи. На цьому відео можна побачити, що 27.04.2015 о 9:32 год. 01.07.2015 об 11:32 год. сейфом користувався ОСОБА_2 одноособово, що суперечить умовам Договору щодо допущення лише тих осіб, які вказані у заяві на оренду сейфу. Позивач вважає, що були порушені Умови та правила користування індивідуальним сейфом в Банку, які розміщені на офіційній веб-сторінці відповідача і посилання, на які містяться у самому Договорі. Таким чином, з огляду на те, що відповідач не забезпечив доступ до користування сейфом відповідно до умов Договору, то послуга 27.04.2015 року та 01.07.2015 року щодо користування сейфом відповідачем надана не була, тому позивач просить цей Договір розірвати. Крім того, порушення відповідачем Договору завдало позивачу моральні страждання, оскільки він не отримав те, на що розраховував, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1,00 грн.
У зв`язку із чим просить розірвати договір «Договор присоединения к условиям и правилам предоставления банковских услуг №20150219000003» від 19 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з другої сторони, та стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 1,00 грн. 
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Розірвано договір «Договор присоединения к условиям и правилам предоставления банковских услуг №20150219000003» від 19 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ПАТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з другої сторони.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ПАТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір на користь держави у розмірі 768 грн. 40 коп.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року доповнено резолютивну частину рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення моральної шкоди абзацом наступного змісту:
Відмовити у стягненні з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 51726,00 грн.
Не погодившись із рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі представника Істамової І.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що докази надані позивачем на підтвердження своїх вимог не могли бути прийняті судом як допустимі і беззаперечні докази порушення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов Договору. Зазначає, що посилання суду в рішенні на Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені на веб-сторінці банк і є електронним доказом без їх дослідження в судовому засіданні є незаконним. Також суд першої інстанції поклав в основу рішення суду недопустимі докази, а саме протокол допиту свідка ОСОБА_3 , який отримано із порушенням встановленого законом порядку. Посилається на те, що незрозуміло яким чином суд першої інстанції відтворював звукозапис та ідентифікував особу, яка була на ньому зафіксована, дійшовши висновку, що це саме ОСОБА_4 одноособово користувався сейфом № НОМЕР_4, враховуючи те, що третя особа ОСОБА_4 в судовому засідання участі не брав. Посилається на те, що суд першої інстанції не навів належним чином відповідних аргументів, на підставі яких можна дійти висновку про наявність підстав для розірвання договору. 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки при вирішення спорів про захист прав споживачів тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, лежить на продавцеві (виконавцеві). Однак жодних доказів відсутності факту порушення умов договору відповідачем не було надано. Натомість позивачем було надано належні та допустимі докази, якими підтверджуються обставини, які позивач зазначає в позові. 
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Судом першої інстанції встановлено, що  19 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з другої сторони підписано договір «Договор присоединения к условиям и правилам предоставления банковских услуг № 20150219000003». 
Відповідно до умов Договору від 19.02.2015 відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в оренду індивідуальний сейф № НОМЕР_2 ключ № НОМЕР_2.
Згідно п. 2.8.1.3.2 Умов та правил надання банківських послуг в разі, якщо Договір укладено із двома Клієнтами, Банк зобов`язується допускати до роботи з Сейфовою скринькою тільки двох Клієнтів одночасно. Допуск Клієнта в Депозитарій здійснюється тільки в присутності відповідального співробітника Банка або Персонального банкіра. При цьому співробітник Банку або Персональний банкір залишається в Депозитарії з моменту відкриття до моменту закриття Сейфової скриньки і очікує повернення Клієнта з Зони перерахунку цінностей.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Стаття 759 ЦК України визначає поняття договору найму, а саме: за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Банк, крім надання фінансових послуг, має право здійснювати також діяльність щодо зберігання цінностей (у тому числі щодо обліку і зберігання цінних паперів та інших коштовностей, конфіскованих (заарештованих) на користь держави та/або визнаних безхазяйними) або надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа      ( п. 4 ч. 6 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги вважав встановленими і доведеними обставини, що ОСОБА_2 отримав доступ до сейфової скриньки без присутності ОСОБА_1 , чим порушив п. 2.8.1.3.2 Умов та правил надання банківських послуг в разі, яким передбачено якщо договір укладено із двома клієнтами, банк зобов`язується допускати до роботи з сейфовою скринькою тільки двох клієнтів одночасно на підставі пояснень свідка ОСОБА_3 , яка була допитана в ході кримінального провадження. Крім того, зазначав, що з відеозапису, зробленого з камери спостереження в кімнаті з індивідуальними сейфами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 27.04.2015 о 09:32 год., 01.07.2015 о 11:32 год. сейфом № НОМЕР_2 користується ОСОБА_2 одноособово.
Колегія суддів вважає, що такі докази не є належними, допустимими та достатніми для встановлення вказаних обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Так, матеріали справи містять докази про те, що 19 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з другої сторони підписано договір «Договор присоединения к условиям и правилам предоставления банковских услуг № 20150219000003», згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в оренду індивідуальний сейф № НОМЕР_2 ключ № НОМЕР_2, за умовами якого банк зобов`язується допускати до роботи з сейфовою скринькою тільки двох клієнтів одночасно.
Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 27.04.2015 о 9:32 год. 01.07.2015 об 11:32 год. сейфом користувався ОСОБА_2 одноособово, що суперечить умовам Договору щодо допущення лише тих осіб, які вказані у заяві на оренду сейфу.
Між тим, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 орендує в АТ КБ «ПриватБанк» не лише одну ячейку № НОМЕР_4 разом з ОСОБА_1 , а й одноособово ячейку № НОМЕР_3, що вбачається із копії договору оренди сейфової ячейки (а.с. 65 т. 1).
Саме ячейку № НОМЕР_3 згідно журналу відвідувань банку відвідував ОСОБА_2 10.06.2015 року о 14.08 год.; 06.07.2015 року о 12.43 год.; 27.04.2015 року о 09.39год.; 25.03.2016 року о 12.19 год.; 01.07.2015 року о 11.30 год. та 25.06.2015 року о 10.29 год.
Відеозапис, який міститься в матеріалах справи не відображає номеру ячейки, яку відчиняє особа, на яку вказує позивач.
Суд першої інстанції взяв до уваги протокол допиту від 27.05.2016 року, де в якості свідка в кримінальному провадженні № 12015220540001782 була допитана ОСОБА_3 .
Між тим, обставини, які повідомляє ОСОБА_3 є фактичними обставинами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015220540001782, тому суд у цій цивільній справі не наділений компетенцією давати оцінку цим обставинам досудового розслідування.
Така позиція відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/16674/17.
Законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового розслідування та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс України.
У частині 1 ст. 23 КПК України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Частина друга ст. 23 КПК України визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. 
Частиною 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Таким чином, протокол допиту свідка, отриманий на стадії досудового розслідування, може бути визначений як докази лише в разі його відображення під час розгляду кримінальної справи в суді, й надання судом оцінки показанням свідка.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають обставини, встановлені лише вироком у кримінальному провадження і є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
ОСОБА_3 в ході розгляду справи у суді 1 інстанції у якості свідка допитана не була.
Отже докази, які надані позивачем не є достатніми для висновку про наявність істотного порушення відповідачем договору, яке у відповідності до вимог ст. 651 ЦК України є підставою для розірвання договору.
Доводи позивача спростовані відповідачем.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Відмовляючи у задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції керувався ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, яка втратила чинність на час вирішення справи, неповно з`ясував обставини справи.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Так, загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст.23, 1167 ЦК України.
Пленум Верховного Суду України у п.2 постановивід 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1) надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Позивач обгрунтовує свої вимоги про відшкодування моральної шкоди тим, що відповідач порушив зобов`язання за договором, надавши доступ до сейфу № НОМЕР_4 персонально ОСОБА_2 без присутності позивача.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» .
Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Таким чином, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору немає, порушень умов договору не встановлено, підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не вбачається.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК  України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі представника Істамової І.В., на рішення Київського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2020 року - задовольнити.
Рішення Київського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2020 року - скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення моральної шкоди - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий -                                                        Н.П. Пилипчук

Судді -                                                               С.С. Кругова 
        
                                                                        О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлений 10 вересня 2021 року