ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року м. Харків

Справа № 642/2537/20
Провадження № 22-ц/818/3520/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Кругової С.С.,
суддів                        Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідач: Промислово-комерційна фірма «Христина, ЛТД» у виді Товариства з обмеженою відповідальністю, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 

апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 2 березня 2021 року (суддя першої інстанції Бородіна О.В.),-

у цивільній справі за позовом про поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ ПКФ «Христина, ЛТД» від 10 квітня 2020 року № 3-к про її звільнення з посади комерційного директора у зв`язку із скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України, анулювавши запис про звільнення в трудовій книжці; поновити її на посаді комерційного директора ПКФ «Христина, ЛТД»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 8867,33 грн. та 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що вона перебувала з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 8 серпня 2019 року на посаді комерційного директора. Крім того, 17 вересня 2019 року викупила 40 % у Статутному капіталі ПКФ «Христина, ЛТД», шляхом внесення до Статутного капіталу товариства 88000 грн. Наказом від 10 квітня 2020 року № 3-к була звільнена з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (чисельності) працівників. Про вказані обставини дізналася 23 квітня 2020 року після отримання листа на поштовому відділенні, оскільки з 6 квітня цього ж року вона не мала доступу до офісу. Позивачка зазначала, що звільнення є незаконним, оскільки її не було попереджено про наступне вивільнення та стало для неї несподіваним, також зазначає, що підстав для скорочення на підприємстві не було. Вказаною ситуацією їй завдано моральних страждань, оскільки внаслідок безпідставного позбавлення отримувати заробіток вона змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та для відновлення попереднього стану.

ПКФ «Христина, ЛТД» подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки звільнення позивачки відбулось з дотриманням норм діючого трудового законодавства, тож підстави для скасування наказу про звільнення у зв`язку із скороченням штату відсутні. Так, у зв`язку зі змінами в 2020 році у видах діяльності товариства було видано наказ про скорочення штату працівників та складено відповідне попередження, яке надавалося позивачу під підпис. Інформація про заплановане вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці 24 грудня 2019 року була отримана Харківською районною філією Харківського обласного центру зайнятості. Після спливу строку вказаного у попередженні, позивач була звільнена наказом від 10.04.2020 №3-к. Тому не підлягають задоволенню і вимоги про анулюванню відповідного запису у трудовій книжці, поновленні позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди, оскільки відсутні винні дії відповідача.

У відповіді на відзив позивач заперечувала доводи викладені відповідачем у відзиві, та вказала, що вона є власницею частки у статутному капіталі Товариства, тому мала право приймати участь у формуванні колективу товариства. Але, без її згоди, директором було введено в штатний розклад штатну одиницю заступника директора та прийнято на роботу 24.12.2020 року ОСОБА_2 , яка в той же день повідомила позивача про скорочення посади, яку вона займала. При цьому не було надано будь-якого економічного обґрунтування. Також посилалась на те, що співзасновник вчиняв дії щодо відчуження майна товариства, про що нею повідомлено правоохоронні органи. Позивачем також порушувалось питання щодо проведення позачергових зборів учасників товариства, але їй була надана відповідь, щодо неможливості проведення зборів у зв`язку із карантином та введенням простою на підприємстві наказом від 10.04.2020 року. Крім того, вказувала на те, що вона є інвалідом 3-ї групи, що унеможливлювало її звільнення у зв`язку із скороченням штату.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 2 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що процедура звільнення позивача у зв`язку зі скороченням чисельності або штату робітників за п.1 ст. 40 КЗпП України проведена з урахуванням вимог чинного законодавства, порушень при звільненні в ході судового розгляду справи не виявлено, отже позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції  ОСОБА_1  звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 

В обґрунтування апеляційної скарги викладає обставини справи та посилається на те, що вона має у власності частку у статутному капіталі та відповідно до п.1.1 договору її купівлі-продажу як співвласник має право на створення органів управління Товариством, на вирішення питань реорганізації та ліквідації Товариства, а також інші права Засновника (учасника) Товариства, як господарського Товариства, передбачені статутом Товариства та (або) чинним законодавством України. Також вважає, що суд мав перевірити чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу тощо. Вказує, що відповідачем не надано доказів щодо змін в організації виробництва і праці. Крім того, судом не досліджено ряд документів, що містяться в матеріалах справи, зокрема, копії листків з журналу приходу співробітників, у якому розписувалась ОСОБА_2 , яка була прийнята на роботу 24.12.2019, не були також надані копії журналу за 13.04.2020, де позивач ще ставила свій підпис, а також не досліджено копії чеків поштового відправлення на суму 817,20 грн, та відсутні пояснення відповідача про попередження щодо звільнення заздалегідь.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, вказуючи на її безпідставність та необґрунтованість. Також зазначав, що вирішення питань щодо змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату відноситься не до Загальних зборів учасників, а входить до компетенції Директора, який діє від імені Товариства. Крім того, скорочення штату працівників не є предметом даного спору. Вказує, що доводи позивача щодо виходу на роботу ОСОБА_2 згідно копій з журналу приходу співробітників не відносяться до предмету позову, а щодо ненаданих копій журналу про вихід позивача на роботу 13.04.2020 не відповідає дійсності. щодо суми чеку 817,20 грн відповідач зазначив, що до неї входить вартість електронного листа на адресу позивача та вартість повідомлення про його вручення. Щодо попередження про звільнення заздалегідь відповідач вказав, що саме позивач створила таку ситуацію, оскільки постійне знаходження її на лікарняних унеможливлювало її звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 8 серпня 2019 року на посаді комерційного директора ПКФ «Христина, ЛТД» на підставі наказу від 6 серпня 2019 року № 18-к (а. с. 71).

Вказана посада комерційного директора у ПКФ «Христина, ЛТД» була введена у штатний розпис на підставі наказу № 17 від 06.08.2019.

В зв`язку зі змінами в 2020 році у видах діяльності товариства, які приведуть до зменшення обсягу робіт та послуг з метою приведення штату працівників товариства у відповідність до зменшення обсягу робіт та послуг, на ПКФ «Христина, ЛТД» 24.12.2019 видано директором наказ № 30 про скорочення штату працівників, а саме виключення з 01.03.2020 посади комерційного директора, яку займала ОСОБА_1 (а.с. 79)

Складено відповідне попередження ОСОБА_1 про скорочення штату працівників від 24.12.2019, у якому в тому числі зазначено, що вакантні посади, які можна було б їй запропонувати відсутні (а.с. 81).

Від ознайомлення з попередженням ОСОБА_1 відмовилася, про що складено 24.12.2019 року акт фіксації відмови від прийняття під особистий підпис попередження про скорочення штату працівників і наказу № 30 від 24.12.2019 (а.с. 80).

В зв`язку з відмовою ОСОБА_1 підписати попередження про скорочення, відповідач направив його на адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладення (а.с. 82).

Вказаний лист Позивачем отримано не було та він повернувся на адресу відповідача «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідач додатково направив на адресу ОСОБА_1 телеграму (електронне повідомлення) з повідомленням про вручення з тим самим текстом попередження про скорочення штату працівників, яке було отримано ОСОБА_1 26.12.2019. 

Вказані відомості позивачем не спростовані. Доводи апеляційної скарги в частині поштового чеку на 817,20 грн також не спростовують вказаних висновків, оскільки стосуються оплати послуг з доставки та вручення електронного повідомлення, тоді як зворотнє повідомлення про вручення відправлення свідчить про його доставку. Тому судова колегія приймає доводи відповідача викладені у відзиві щодо викладених обставин.

Крім того, інформацію про заплановане вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці була 24.12.2019 отримана Харківською районною філією Харківського обласного центру зайнятості (а.с. 85).

Після спливу строку, вказаного в попередженні, а саме 10.04.2020, відповідач видав Наказ № 3-к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади комерційного директора у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.34), із яким позивач, під підпис ознайомлюватися відмовилася. Також позивач відмовилась від отримання нарахованих та отриманих в банківській установі в день звільнення виплат, в тому числі виплат за рахунок фонду соціального страхування по лікарняних листах. Викладене підтверджується Актом фіксації відмови від прийняття під особистий підпис наказу про звільнення та відмови отримання нарахованої в день звільнення виплат грошових коштів (а.с. 99).

Відповідачем цього ж дня запропонував Позивачу отримати її трудову книжку, в яку було внесено відповідний запис, однак вона від її отримання також відмовилася, про що було складено акт фіксації відмови від отримання трудової книжки (а.с.100).

10.04.2020 відповідачем було направлено на адресу позивача цінним листом з описом вкладення листи № 7 про те, що трудова книжка буде їй направлена поштою, або видана наручно в наступний робочій день після дня отримання Товариством від неї листа; лист № 8, яким повідомлено про необхідність ОСОБА_1 звернутися до Товариства за день до виплати їй коштів нарахованих в день звільнення; копію наказу про звільнення № 3-К від 10.04.2020 та відповідні розрахунки. Вказаний лист з документами було отримано 23.04.2020 (а.с.101-104).

У апеляційній скарзі позивач посилається на те, що вона як співвласник частини статутного капіталу мала б брати участь у питаннях роботи та господарської діяльності Товариства.

Згідно договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПКФ «Христина, ЛТД» у виді ТОВ від 17 вересня 2019 року (а.с.41) учасник Товариства ОСОБА_3 передав у власність покупця ОСОБА_1 свою частину частки Учасника за грошову компенсацію на умовах, визначених у договорі. Розмір частки в статутному капіталі Товариства, що продається згідно із цим договором, складає 40,00% від загального розміру статутного капіталу Товариства, що дорівнює сумі у розмірі 88000,00 грн 00 коп. Згідно п.1.1 цього Договору під часткою учасника Товариства сторони розуміють право власності на частку у статутному капіталі Товариства, право створення органів управління Товариством, право на розподіл доходів Товариства, на управління Товариством безпосередньо або через керівника, що призначається таким учасником, на формування колективу Товариства на засадах трудового найму, на вирішення питань реорганізації та ліквідації колективу Товариства, права на активи Товариства у разі його ліквідації, а також всі інші права засновника (Учасника) Товариства, як господарського Товариства, передбачені статутом та (або) чинним законодавством України.

Згідно пп.4 п.8.3.9 та пп.3,4,8 п.8.3.10 Статуту, затвердженого 16.04.2019 Директор, діючи від імені Товариства затверджує нормативні акти, зокрема правила внутрішнього трудового розпорядку, в тому числі штатний розклад із зазначенням посад працівників Товариства та дочірніх компаній, їх функціональних обов`язків, розміру і умов оплати праці, і.т.п. до компетенції Директора належить приймання і звільнення працівників згідно з законодавством про працю України; видання наказів (розпоряджень), обов`язкових для осіб, що перебувають з Товариством в трудових стосунках; затвердження розроблених керівниками філій організаційні структури філій та штатні розклади, розроблені в межах визначеного фонду оплати праці працівників філій та представництв.

Пунктом 8.2.5 Статуту визначено положення, які належать до виключної компетенції Загальних зборів Учасників, між тим, до них не віднесено питань щодо звільнення співробітників чи зміну штатного розкладу, в більшості компетенція Загальних зборів стосується Учасників Товариства та його господарської діяльності, таку як злиття, ліквідацію, перетворення товариства тощо.

З наведеного вбачається, що питання про звільнення ОСОБА_1 як співробітника з посади комерційного директора не відносилось до компетенції Загальних зборів Товариства, а є в межах діяльності Директора, оскільки позивач продовжує бути Учасником Товариства та мати свою частку у статутному капіталі і питання щодо цього не вирішувались.

Судова колегія не приймає доводи апеляційної скарги в частині не дослідження судом копій листі з журналу приходу співробіників, з яких вбачається прихід на роботу ОСОБА_2 та позивача, оскільки вони не мають значення для вирішення справи по суті.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив, що внаслідок змін штатного розпису, скороченням посади комерційного директора, позивач була попереджений про її вивільнення відповідно до чинного законодавства. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 з посади комерційного директора у зв`язку зі скороченням посади на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог, викладених у статтях 43-1, 49-2 КЗпП України. Вакантних посад на час звільнення позивача не було.

Крім того, оскільки позивача не поновлено на роботі, немає підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, а також висновків суду не спростовують. 

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

У зв`язку з наведеним, підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись, ст. ст. 141, 294, 315, 352, 362, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 2 березня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                С.С. Кругова

Судді                                                                                        О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови 
складено 18 серпня 2021 року