ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м.Херсон

Номер справи: 766/9166/19
Номер провадження: 22-ц/819/1255/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого (суддя-доповідач)        Ігнатенко П.Я.,
суддів:                                Воронцової Л.П.,
                                       Полікарпової О.М.,
за участю секретаря                        Литвиненка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Леніни Василівни про визнання незаконним та скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно,-
В С Т А Н О В И В:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом посилаючись на те, що 17 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), та нею укладено кредитний договір №НЕН0GF00001531, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 26727,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 01,00 % на місяць на суму залишку заборгованості та 0,22 % комісії від суми виданого кредиту щомісячно, з кінцевим терміном повернення коштів до 17 серпня 2025 року. 
Для забезпечення належного виконання умов кредитного договору, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №НЕН0GF00001531/1 від 17.08.2005 року, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність у разі невиконання боржником взятих на себе кредитних зобов`язань. Крім того, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору 17.08.2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є належна їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., реєстраційний номер №1361, квартира АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.10.2016 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., на підставі договору іпотеки серія та номер 1366, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: за індексним номером 31711122, на підставі якого внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» та за індексним номером 16732801, на підставі якого внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк»
Разом з тим, позивачем, як іпотекодавцем не було отримано будь-яких вимог банку про усунення порушень із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, в зв`язку з чим, вважає дії приватного нотаріуса Новікової Л.В., у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки перехід права власності на нерухоме майно відбувся без достатніх правових підстав, з порушення Законів України та у період дії мораторію на примусове відчуження житла.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31711122 від 06.10.2016 року приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Леніни Василівни, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк»; скасувати реєстраційний запис приватного нотаріуса про право власності №16732801 від 29.09.2016 року на вказану вище квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк»; поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкти нерухомого майна на квартиру за АДРЕСА_2 , що передували скасованим записам. 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2020 року позов задоволено. 
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 04.10.2016 року, індексний номер 31711122, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Леніною Василівною про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: квартири загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 29,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 , за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».
Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису 16732801 про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» код ЄДРПОУ 14360570 право приватної власності на квартиру, загальною площею загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 29,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 .
Поновлено відомості у держаних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16732801, квартири загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 29,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 ), що передували скасованим записам.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2021 року виправлено описку в тексі вказаного вище рішення від 25.11.2020 року, а саме зазначено вважати вірним, що квартира АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приват Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Судові витрати покласти на позивача.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та наданих доказів дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 і запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки таку реєстрацію проведено з порушенням та без урахування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Судова колегія погоджується із такими висновками.
З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого э АТ КБ «Приватбанк» та позивачкою укладено кредитний договір №HEH0GF00001531, на підставі якого остання отримала кредит в сумі 26727,00 доларів США зі сплатою 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном поверненням повернення коштів до 17.08.2025 року.
На забезпечення виконання зобов`язань між банком та позивачкою 17.08.2005 року укладено договір поруки та договір іпотеки , предметом якого є належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального Новіковою Л.В., реєстраційний номер 1361. 
04.10.2016 року на підставі договору іпотеки від 17 серпня 2005 року рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проведено реєстрацію права власності на зазначену вище квартиру  за ПАТ КБ «Приватбанк».
Суд першої інстанції за клопотанням позивача ухвалою витребовував від приватного нотаріуса Новікової Л.В. матеріали, на підставі яких прийнято рішення та зареєстровано право власності на іпотечне майно за банком.
Разом з тим, матеріали до суду надані не були і в суді першої інстанції та в ході апеляційного розгляду представник позивача не наполягав на витребуванні зазначених матеріалів і не заперечував проти закінчення розгляду справи на підставі наявних доказів.
Враховуючи принцип диспозитивності, оскільки сторони не заперечували проти закінчення розгляду справи без матеріалів реєстраційної справи від приватного нотаріуса Новікової Л.В., на підставі яких здійснено реєстраційні дії, суд першої інстанції правильно розглянув справу в межах наданих сторонами доказів. 
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Законом України «Про іпотеку»).
Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без його згоди на відчуження такого майна. 
Аналогічний висновок щодо застосування зазначеного Закону міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).
Верховний Суд неодноразово зауважив, що мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.
Враховуючи викладене висновок суму першої інстанції про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_4  , загальною площею 49,5 кв.м., не може бути примусово стягнена на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком, як забезпечення виконання умов кредитного договору від 17 серпня 2005 року, укладеного в іноземній валюті, є правильним.
Суд апеляційної інстанції перевірив доводи банку про непоширення Закону № 1304-VII на спірні правовідносини та встановив, що площа квартири, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не перевищує допустимі межі, іншого нерухомого майна за позивачкою не зареєстровано, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, адже за встановлених обставин у приватного нотаріуса Новікової Л.В. були відсутні підстави для проведення реєстрації права власності на спірну квартиру за банком.
Висновки суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18,  від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 та постановах Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 2-13112/10, від 10 липня 2019 року у справі  № 648/2988/16, від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19, від 17 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 22 травня 2019 року у справі № 490/3505/17 та від 04 грудня 2019 року у справі № 361/5027/16-ц.
Аргументи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції дотримання банком процедури повідомлення іпотекодавця, не заслуговують на увагу, оскільки належних і допустимих доказів виконання процедури повідомлення іпотекодавця банком в передбаченому законом порядку суду не надано. Окрім того, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в зв`язку з недотриманням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Посилання банку щодо непоширення на спірні правовідносини Закону № 1304-VII, позбавлені правового обґрунтування з урахуванням наведених вище доводів щодо правильного застосування судом першої інстанції норм вказаного Закону, який є перешкодою для звернення стягнення на іпотечне майно без згоди іпотекодавця позасудовим способом на забезпечення кредитних зобов`язань у доларах США. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо законності рішення державного реєстратора та вчиненого на цій підставі запису про державну реєстрацію за банком права власності на предмет іпотеки ,- не заслуговують на увагу, апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню, а рішення суду - залишенню без змін.
Разом з тим, в частині позовних вимог, пред`явлених до приватного нотаріуса, який виконував функції державного реєстратора, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора із залученням іпотекодержателя третьою особою спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем і третьою особою через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року у справі № 826/1656/18).
До того ж відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16,  спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. 
У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора при реалізації ним відповідних функцій, якщо позовні вимоги спрямовані на захист приватного (майнового) права, заснованого на нормах цивільного законодавства, реєстратор має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 
У даній справі, вимоги позову спрямовані на позбавлення права власності АТ КБ «Приватбанк» на предмет іпотеки, разом з тим позовні вимоги заявлені також до приватного нотаріуса Новікової Л.В.
Таким чином, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, заявлені до приватного нотаріуса Новікової Л.В., не врахувавши, що в даному випадку нотаріус виконував функції державного реєстратора, який не може бути відповідачем у справі, а лише третьою особою.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Отже, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог до приватного нотаріуса Новікової Л.В. та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині, як пред`явлених до неналежного відповідача.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», - частково задовольнити. 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2020 року скасувати в частині задоволення позовних вимог до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Леніни Василівни та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.
Дата складення повного судового рішення 12 липня 2021 року.
Головуючий                                                                         П.Я.Ігнатенко
Судді:                                                                                 Л.П.Воронцова
О.М.Полікарпова