ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5958/21 Справа № 199/4261/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и л а:

       У січні 2017 року акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 10 вересня 2010 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала грошові кошти в розмірі 5 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
       Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», “Правилами користування платіжною карткою” та "Тарифами банку", які викладені на сайті банку, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.
       Вказували, що відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
       Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустила значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 31 травня 2017 року виникла заборгованість у загальному розмірі 69 409,87 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 5 284,72 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 57 143,84 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн.; штрафу (процентної складової) в розмірі 3 281,42 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 10 вересня 2010 року, станом на 31 травня 2017 року, у загальному розмірі 69 409,87 грн.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк”, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не взяв до уваги, що відповідач особистим підписом засвідчила, що згодна, що анкета-заява разом із “Умовами та Правилами надання банківських послуг”, а також “Тарифами” складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, який за своєю суттю є договором приєднання, вказаний договір не визнаний недійсним, його правомірність презюмується; з вказаної заяви вбачається намір відповідача оформити на своє ім`я картку “Універсальна”. Крім того, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, залишив поза увагою підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використання кредитної картки, відповідно до якої погоджено тип кредитної лінії, пільговий період — 30 днів, базову відсоткову ставку — 3% в місяць, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії та зняття готівки, розмір та порядок нарахування пені та штрафу, тобто між сторонами були погоджені усі істотні умови, в тому числі щодо нарахування відсотків. Зазначав, що відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту передачі майна або вчинення відповідних дій, оскільки банк надав відповідачу кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, договір є укладеним, що у свою чергу покладає на позичальника обов`язок зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачені статтею 1054 ЦК України. Звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може становити економічну небезпеку для країни, оскільки це призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами.
       Відповідачем ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якої просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачу кредиту у розмірі та на умовах, зазначених позивачем у позовній заяві, та взяття відповідачем на себе обов`язку з повернення кредиту, сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання, не доведено, що саме такі умови та правила надання банківських послуг і тарифи банку, які зазначені позивачем у позовній заяві розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Анкета-заява не містить суми наданого кредитного ліміту, зокрема в розмірі 5 300 грн., доказів на підтвердження видачі відповідачу саме кредитної картки, її виду, строку дії,а також виписки по картковому рахунку банком надано не було, в той час як наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування заборгованості та розміру боргу, оскільки факт укладення між сторонами кредитного договору не доведений, а перевірити його правильність неможливо, доказів відкриття особового рахунку на ім`я відповідача відсутні. Довідка про умови кредитування відображає умови кредитування до кредитного договору з номером SAMD№50000035828884, при цьому підписана 10 вересня 2010 року відповідачем анкета-заява номеру договору не містила.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 69 409,87 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що 10 вересня 2010 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву. 
       Відповідно до заяви, позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з “Пам`яткою клієнта”, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які отримала в письмовому вигляді та ознайомилася, та які складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.11). 
       Крім того, позивачем надано довідку про умови кредитування до договору SAMDN50000035828884, підписану ОСОБА_1 , якою встановлено тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, розмір щомісячних платежів, базову відсоткову ставку, розмір та підстави нарахування пені та штрафів тощо (а.с.12).
       Станом на 31 травня 2017 року виникла заборгованість у загальному розмірі 69 409,87 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 5 284,72 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 57 143,84 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн.; штрафу (процентної складової) в розмірі 3 281,42 грн.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження того, що 10 вересня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір №б/н про надання кредиту в розмірі 5 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, анкета-заява відповідних відомостей не містить. У той же час, наданий позивачем витяг з “Умов та правил надання банківських послуг”, затверджених наказом від 06 березня 2010 року, підпису відповідача не містить, докази того, що саме такі умови та правила надання банківських послуг діяли на момент підписання відповідачем 10 вересня 2010 року в ПриватБанку, та в подальшому такі умови не змінювались, відсутні. Матеріали справи не містять також доказів на підтвердження видачі відповідачу саме кредитної карти, її виду та строку дії, а також розміру наданого кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів та пені. Виписка по рахункам в матеріалах справи відсутня, при цьому наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
       За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Колегія суддів вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів існування кредитних правовідносин між сторонами, оскільки на підтвердження цього банком було надано суду тільки розрахунок заборгованості та анкету-заяву, у якій хоча і зазначено про видачу відповідачу платіжної картки кредитка “Універсальна”, в той же час розмір наданого кредитного ліміту, будь-які умови кредитування у вказаній анкеті, не зазначені, а також довідку про умови користування кредитом до договору SAMDN50000035828884 (а.с.7-10,11,12). 
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотків та неустойки у вигляді штрафів та пені, посилався на витяг з “Тарифів обслуговування кредитних карт” та витяг з “Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку”, а також “Тарифів Банку”, які розміщені на сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору, які містять умови користування кредитними коштами, відомості щодо пільгового періоду користування коштами, процентної ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування тощо.
       При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
       Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови
та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі
№ 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період – з часу виникнення спірних правовідносин (10 вересня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23 січня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту посилався на те, що відповідачу на підставі підписаної анкети-заяви від 10 вересня 2010 року, було надано кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту, відповідач вказаними коштами користувалася, проте банку не повернула, що призвело до утворення заборгованості.
       Щодо нарахування відсотків за користування кредитом та заборгованості за пенею, комісією та штрафами, позивач посилається на підписану відповідачем ОСОБА_1 , довідку про умови користування кредитом до договору SAMDN50000035828884, якою між сторонами, згідно доводів банку погоджено розмір відсотків за користування кредитом та неустойки за порушення зобов`язання.
       В той же час, із вказаними доводами колегія суддів погодитися не може, оскільки доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів матеріали справи не містять, колегія суддів бере до уваги, що відповідачем в анкеті-заяві виявлено бажання на отримання платіжної картки кредитка “Універсальна”, в той же час, доказів відкриття особистого рахунку на підставі цієї заяви, а також фактичного отримання платіжної картки, встановлення на неї кредитного ліміту у розмірі, зазначеному банком у позові, користування цими коштами, матеріали справи не містять.
       Виписку по картковим рахункам, відкритим на ім`я відповідача, позивачем на підтвердження заявлених вимог не надано. 
       Колегія суддів зауважує, що саме по собі підписання анкети-заяви із зазначенням про наміри отримання кредитної картки, без надання доказів фактичного отримання коштів та їх користування без подальшого повернення до банківської установи, не може бути підставою для задоволення позову та стягнення розміру виниклої на думку банку заборгованості.
       Також, оцінюючи надану позивачем довідку про умови користування кредитом до договору SAMDN50000035828884, колегія суддів зауважує, що остання хоча і містить підпис відповідача, проте посилання банку на підписання відповідачем довідки, як додатку до договору б/н від 10 вересня 2010 року, зводиться до припущень, оскільки остання складена до договору SAMDN50000035828884, в той час як договір від 10 вересня 2010 року номеру договору не містить. Крім того, відповідно до вказаної довідки вбачається, що вказана довідка встановлює умови щодо карти VISA Classic, в той час як згідно анкети-заяви відповідач просила оформити на її ім`я платіжну картку — кредитку “Універсальна”.
       Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

       п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” залишити без задоволення.

       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 21 липня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.