П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

______________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7796/20	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності, стягнення невиплачених грошових коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі-відповідач), в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо нездійснення доплати за службу в нічний час за період з червня 2017 року по березень 2018 року;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з червня 2017 року по березень 2018 року в сумі - 2 110 грн. 80 коп.;
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо нездійснення доплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року до листопада 2017 року;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року до листопада 2017 року в сумі 3 375,19 грн.;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 31 травня 2020 року по день ухвалення рішення судом, із розрахунку середньоденного грошового забезпечення у розмірі 422,73 грн. за кожен день.
Свої вимоги позивач обґрунтовує наявністю права на доплату за службу у нічний час за період з червня 2017 року по березень 2018 року (53 нічні зміни), та права на індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року, які відповідачем не проводилися. 
Також позивач вказував, що закріплені у наведених нормах положення, спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавця не порушувати свої зобов`язання, в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Позивач наголошував на тому, що розрахунок на день звільнення з ним не проведено. Таким чином, він впевнений, що, на підставі ст.116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), має право на виплату середнього заробітку з дати звільнення з органів Національної поліції України, 31 травня 2020 року, по дату ухвалення рішення судом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо нездійснення доплати ОСОБА_1 за службу в нічний час за період з червня 2017 року по березень 2018 року.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати на виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з червня 2017 року по березень 2018 року.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо нездійснення виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 червня 2020 року по 16 лютого 2021 року в розмірі 238,14 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині розміру стягнення середнього заробітку, оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення, за період з 31 травня 2020 року по день ухвалення рішення судом, із розрахунку середньоденного грошового забезпечення у розмірі 422,73 грн. за кожний день.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що будь-яких процесуальних зловживань з боку позивача допущено не було, так як 02 червня 2020 року позивач, через свого представника, звернувся до Департаменту патрульної поліції із запитом щодо здійснення вказаних у позові витрат, на що відповідачем 23 червня 2020 року було надано відповідь. Таким чином, ОСОБА_1 впевнений в тому, що в межах строку позовної давності, 17 серпня 2020 року, звернувся до суду з позовом.
Департамент патрульної поліції подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін.
При цьому, відповідач посилався на практику Верховного Суду у значній кількості справ (постанова від 26 червня 2019 року №761/9584/15-ц, від 31 січня 2019 року №823/2249/1, від 26 лютого 2020 року №821/1082/17), за якою, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбачений ст.117 КЗпП України.
Позивач, ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає про помилковість посилань відповідача на практику Великої Палати Верховного Суду, яка відображена у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо розрахунку середнього заробітку, оскільки у вказаній справі виник спір з цивільних правовідносин, а тому вони не є подібними до правовідносин, які виникли у даній справі. 
Відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2020 року проходив службу у патрульній поліції України та перебував на посаді інспектора взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.
Відповідно до витягу з наказу Департаменту патрульної поліції №325 о/с від 21 травня 2020 року, позивач 31 травня 2020 року був звільнений з органів Національної поліції України відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с.23).
За період з червня 2017 року по березень 2018 року ОСОБА_1 відпрацював 53 нічних зміни, що підтверджується довідкою Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, що додана до листа від 26 червня 2020 року №215а/3/41/13/06/02-20 на запит адвоката позивача (а.с.20).
У червні 2020 року представник ОСОБА_1 звернувся до Департаменту патрульної поліції із запитом інформації, зокрема: чи здійснювалася йому доплата за службу в нічний час за нічні зміни, починаючи з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2020 року, відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260; чи виплачувалася йому заборгованість по індексації грошового забезпечення в період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2020 року, відповідно до вимог статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.13-14).
Листом від 23 червня 2020 року №Т-6906/41/5/05-2020 відповідач повідомив, що в період з 07 листопада 2015 року по 31 березня 2018 року підстави для нарахування доплати за службу у нічний час ОСОБА_1 відсутні. Щодо заборгованості по індексації грошового забезпечення повідомлено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782, якою внесено зміни до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, доповнивши абзац 5 після слова «військовослужбовці» словом «поліцейських». Оскільки зазначена постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності з 24 жовтня 2017 року, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється з листопада 2017 року (а.с.15-16).
Не погоджуючись з викладеним позивач звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нездійснення доплати ОСОБА_1 за службу в нічний час за період з червня 2017 року по березень 2018 року, а тому адміністративний позов в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню.
Також суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року, при цьому, відмовив у задоволенні вимоги щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції заборгованості по індексації грошового забезпечення в сумі 3375,19 грн., вказавши про розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачує йому грошове забезпечення. 
Для належного захисту прав позивача суд першої інстанції визнав за можливим вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити позивачу заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року.
Поряд з цим, суд визначив, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідає критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення виплати належних позивачу сум при звільненні, може вважатися виплата середнього заробітку в розмірі 238,14 грн., який розраховано із врахуванням періоду з часу несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні (початок затримки – 01 червня 2020 року) по час ухвалення рішення по цій справі (16 лютого 2021 року) та приблизного розміру майнових втрат в разі несвоєчасно отриманих сум при звільненні.
Колегія суддів лише частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 1 ст.308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, враховуючи, що апеляційна скарга позивача стосується лише судового рішення, в частині розміру стягнення середнього заробітку, колегія суддів досліджує та надає правову оцінку саме цим обставинам.
Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Так, Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20, вказав, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини 5 статті 122 КАС України та обчислюється з дня фактичного розрахунку.
У справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 17 серпня 2020 року, тобто, з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (31 травня 2020 року), не зазначивши підстав для поновлення цього строку.
Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереробними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Однак, з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду з вказаним адміністративним позовом, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, позивач не вказує і не надає, та відповідно судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк.
Разом з тим, посилання ОСОБА_1 на те, що будь-яких процесуальних зловживань з його боку допущено не було, оскільки 02 червня 2020 року позивач, через свого представника, звернувся до Департаменту патрульної поліції із запитом щодо здійснення вказаних у позові виплат, на що відповідачем 23 червня 2020 року було надано відповідь, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з позовом до суду позивач звернувся лише 17 серпня 2020 року, тобто поза місячного строку звернення.
Отже, оскільки позивачем пропущений місячний строк для звернення до адміністративного суду, передбачений частиною 5 статті 122 КАС України, жодних причин і обставин, які об`єктивно ускладнювали або унеможливлювали реалізацію позивачем прав у встановлений строк, останнім не наведено і таких судом не встановлено, то заявлений позов у вказаній частині підлягає залишенню без розгляду.
Згідно ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку, що згідно порядку ст.315 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява, в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 31 травня 2020 року по день ухвалення рішення судом, із розрахунку середньоденного грошового забезпечення у розмірі 422,73 грн. за кожен день, - залишенню без розгляду.
Керуючись ст.ст. 123, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 червня 2020 року по 16 лютого 2021 року в розмірі 238,14 грн. – скасувати.
Ухвалити в вказаній частині постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає оскарженню до Верховного Суду в частині залишення позову без розгляду, в іншій частині - оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 15.07.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.