Справа № 130/592/21
Провадження № 22-ц/801/1710/2021
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року	Справа № 130/592/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. Ю., 
секретар судового засідання Француз М. Г.
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Заярного А. М. у м. Жмеринка, повне судове рішення складено 23 червня 2021 року,-

в с т а н о в и в :

05 березня 2021 року ОСОБА_1 подав позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера» про порушення прав споживача.
Позов мотивовано тим, що згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду від 08.12.2020 у справі № 130/893/20 з нього стягнуто на користь ТОВ «Енера» заборгованість за спожиту електроенергію. Проте він при розгляді зазначеної справи не міг подати докази відсутності між ним та ТОВ «Енера» договору про надання послуг, особового рахунку. Це сталося через те, що Постановою Кабінету Міністрів України  від 11.03.2020 №211 було припинено перевезення в приміському ж/д та автобусному транспорті, заборонено приймання відповідача суб`єктами господарювання, вимога до пенсіонерів  знаходитися на самоізоляції, інше. Тому він змушений звернутися з новим позовом та просить визнати відсутність укладення договору між сторонами; визнати форс-мажорними обставини ненадання доказів споживачем згідно вимог ухвали від 18.05.2020 в справу №130/893/20 в спростування позову; визнати неможливість споживачу ОСОБА_1 виконати вимоги п. 13.1 оригіналу договору, надісланого ОСОБА_1 15.04.2020 ТОВ «Енера».
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивовано тим, в позові, поданому ОСОБА_1 висловлена позиція не погодження із остаточним рішенням суду у цивільній справі №130/893/20.
Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що він по-іншому не може захистити свої права і його вимоги є обґрунтованими.
19 липня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Енера Вінниця», в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на судові рішення, які набули законної сили у цивільних справах № 130/2553/19 та №130/893/20, №130/2553/19. Водночас відповідач зазначає, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця» укладено договір № 20360553 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом приєднання до умов публічного договору приєднання, а факт споживання електричної енергії та оплата виставлених рахунків свідчить про приєднання ОСОБА_1 до умов договору приєднання.
Сторони у справі в судове засідання апеляційного суду не зявились, подали заяви про розгляд апеляційної скарги без їхньої участі.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції:
Предметом позову є ОСОБА_1  є такі вимоги: визнати відсутність укладення договору між сторонами; визнати форс-мажорними обставини ненадання доказів споживачем згідно вимог ухвали від 18.05.2020 в справу №130/893/20 в спростування позову; визнати неможливість споживачу ОСОБА_1  виконати вимоги п. 13.1 оригіналу договору, надісланого ОСОБА_1  15.04.2020 ТОВ «Енера Вінниця». Суд першої інстанції ухвалив рішення за цими вимогами, відмовивши у позові. Проте з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 Цивільного процесуального Кодексу України (далі - ЦПК України).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, а також з інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
По справі встановлено такі обставини:
-08.12.2020 Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області ухвалив рішення у цивільній справі №130/893/20 за позовом ТОВ «Енера Вінниця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, яким позов задоволено (а.с. 8-10) Згідно даних Єдиного реєстру судових рішень, рішення набуло законної сили 03.03.2021 року за результатами перегляду в апеляційному порядку (постанова Вінницького апеляційного суду від 03.03.2021 року: номер судового провадження: 22-ц/801/419/2021).
Як встановлено даним рішенням з 01.01.2019 ТОВ «Енера Вінниця» є постачальником універсальних послуг на території Вінницької області, згідно додатку 3 до постанови НКРЕКП від 26.10.2018 №1268, на якого відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території, затверджених постановою НКРЕКП №1268 від 26.10.2018( копія договору на а. с. 3-7).
На ім`я відповідача ОСОБА_1 , як споживача електричної енергії відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за об`єктом споживача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено лічильник (а. с. 11-13);
-14.12.2020 Жмериський міськрайонний суд Вінницької області ухвалено рішення в цивільній справі №130/2553/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Вінницяобленерго» - Шаргородській електромережі структурна одиниця «Жмеринська дільниця» та до ТОВ «Енера Вінниця» про порушення відповідачами Закону України «Про захист прав споживачів», яким у задоволенні позову було відмовлено. Згідно даних Єдиного реєстру судових рішень рішення суду набуло законної сили 09.03.2021після його перегляду у апеляційноум порядку. Зазначеним рішенням встановлено, що 20.03.2001 між ОСОБА_1 , АТ «Віннцяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця» виникли договірні зобов`язання, які регулюються цивільним законодавством України, Законом України «Про ринок електричної енергії» №2019-VІІІ від 13.04.2017, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018. АТ «Вінницяобленерго» з 01.01.2019 надавало ОСОБА_1 послуги з розподілу електричної енергії, а ТОВ «Енера Вінниця» з 01.01.2019 постачало ОСОБА_1 електричну енергію, на умовах та у спосіб визначений чинним законодавством України. При цьому ОСОБА_1 надсилалися пропозиції від АТ «Вінницяобленерго» щодо укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії. Разом з тим, ОСОБА_1 користувався до моменту звернення з цим позовом до суду та продовжує користуватися до даного часу послугами АТ «Вінницьобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця» з розподілу та постачання електричної енергії. Попри те, що ОСОБА_1 до даного часу не уклав договорів про надання послуг з розподілу та про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, фактично він, як споживач, приєднався до умов договору постачання універсальних послуг шляхом вчинення дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема фактично споживаючи електричну енергію та частково сплативши 04.03.2019, 01.04.2019. 03.06.2019, 04.07.2019, 14.08.2019, 18.10.2019, 15.11.2019 рахунки за надані йому відповідні послуги. Станом на 01.04.2020 у ОСОБА_1 перед ТОВ «Енера Вінниця» рахується заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 29648,64 грн. Доказів припинення 09.10.2019 ОСОБА_1 електропостачання та відсутності у нього електрообладнання, згідно акта від 01.12.2010, в судовому засіданні не встановлено, у зв`язку з чим його посилання на порушення його прав, охоронюваних Законом України «Про захист прав споживачів» не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Тому, суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог в частині визнання протиправною та незаконною бездіяльності відповідачів при невиконанні ними Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018; про визнання відсутності укладеного нового договору між сторонами, відсутності споживання електроенергії споживачем, відсутності сплати рахунків за спожиту електроенергію; про визнання, що згідно ч.6 постанови НКРЕКП відношення між сторонами регулюються як до підписання нового договору та і після підписання нового договору – старим договором на користування електроенергії від 20.03.2001 за №20360553; про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо перерахування споживачу заборгованості електроенергії з жовтня 2019 року; про стягнення з відповідачів суми недовідпущеної електроенергії споживачу згідно квитанцій відповідачів про заборгованість з жовтня 2019 року; про зобов`язання відповідачів встановити електрообладнання споживачу згідно акта від 01.12.2010 року.
Відтак апеляційний суд приходить до однозначного висновку, що і питання наявності чи відсутності договірних відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера», і питання умов надання послуг відповідачем позивачеві на підставі типового Договору були предметом судового розгляду в справі № 130/893/20 та в справі №130/2553/19 і саме в цих справах сторони були вправі надавати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень. Вирішення питання про можливість чи неможливість надання ОСОБА_1 доказів по справі№130/893/20 також мало вирішуватись саме при розгляді зазначеної справи та не може бути предметом розгляду в іншому позовному провадженні. 
Хоча суд першої інстанції зазначив, що в позові, поданому ОСОБА_1 , висловлена незгода із остаточним рішенням суду у цивільній справі №130/893/20,яке набуло законної сили, проте дійшов висновку про відмову у позові, а не виснував про закриття провадження у справі.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 звернула увагу на те, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи) (пункт 27, 28). Такі позови не підлягають розгляду у судовому розгляду.
Апеляційний суд з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, дійшов висновку, що поданий у цій справі ОСОБА_1 позов спрямований на створення штучних підстав для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили.
Відтак суд першої інстанції помилково виснував про те, що спірні правовідносини є цивільними. Такі відносини виникли з приводу переоцінки доказів, які були предметом розгляду в інших справах, розглянутих в порядку цивільного судочинства (№130/893/20 та №130/2553/19). Тому розгляд заявлених вимог як позовних не може відбуватися за правилами жодного виду судочинства. Доводити існування чи відсутність існування відносин з приводу споживання електроенергії та умови такого споживання, поважність причин ненадання ним доказів, тощо ОСОБА_1 мав у згаданих вище цивільних справах на відповідній стадії процесу, а не заявляючи окремий позов після того, як рішення у зазначених справах набрали законної сили після їх перегляду у апеляційному порядку.
Велика Палата Верховного Суду, окрім постанови від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17, неодноразово звертала увагу на те, що приписи "суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства" (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), "суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства" (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі N 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі N 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі N 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі N 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі N 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі N 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі N 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі N 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі N 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі N 607/15692/19 (пункт 45)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати фактичні обставини справи та встановити поважність причин ненадання доказів поза межами процесу, де ці питання були розглянуті, є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що ці питання мав вирішувати суд у цивільних провадженнях у справах №130/893/20 та №130/2553/19, які були розглянуті як у суді першої інстанції, так і в апеляційному порядку, та рішення суду в яких набрали законної сили.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 4 частини першої статті 374 ЦПК України).
Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частини перша та друга статті 377 ЦПК України).
Однією з підстав для закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Апеляційний суд виснує, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково: рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2021 року скасувати, а провадження у справі - закрити (див. близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі N 914/881/17 (пункти 33-37), від 30 січня 2019 року у справі N 803/3/18 (пункт 34), від 6 лютого 2019 року у справі N 522/12901/17-ц, від 20 березня 2019 року у справі N 810/5854/14).
Щодо судових витрат: в ідповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 7 статті 141 ЦПК України). В справі що розглядається ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, докази понесення судових витрат відповідачем матеріали справи не містять.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, частиною четвертою статті 258, частинами першою , четвертою статті 367, пунктом 5 частини першої статті 374, частинами першою та другою статті 377, статтями 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2021 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера» про порушення прав споживача закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня підписання суддями.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк