Номер провадження: 22-ц/813/6302/21 
Номер справи місцевого суду: 509/6240/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 48

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2021 року                                                                м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 травня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на навчання, -
ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2019 року позивачка звернулась з вищеназваною позовною заявою, в якій зазначила, що відповідач є батьком сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається та є студентом 3-го курсу денної форми навчання Чорноморського морського коледжу Одеського національного морського університету 1 рівня акредитації, від участі у вихованні та утриманні дитини самоухиляється, не турбується про здоров`я і розвиток дитини, а тому просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку на період навчання, але не довше як до досягнення сином 23 річного віку (а.с.1-3).
20 травня 2020 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку), але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 листопада 2019 року до закінчення навчання чи до досягнення повнолітньої дитини двадцятитрьохрічного віку, тобто до 2023 року (а.с.30-31).
11 січня 2021 року ОСОБА_1 через Овідіопольський районний суд Одеської області подав апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду від 20 травня 2020 року. Апелянт вважає дане рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт просить суд звернути увагу на те, що в позовній заяві ОСОБА_2 вказала місце реєстрації ОСОБА_1 с. Великомихайлівське, та, за словами апелянта, ОСОБА_2 було відоме фактичне місце проживання ОСОБА_1 у м. Теплодар. Апелянт мотивує скаргу тим, що в судове засідання він не викликався, адже суд, на думку апелянта, не належно повідомив його про час та місце розгляду справи. На думку апелянта, судом першої інстанції порушена підсудність справи – справа розглянута не за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Апелянт вважає, що суд першої інстанції позбавив його можливості довести неможливість утримання повнолітнього сина під час навчання, довести, що він не працює, має непостійні заробітки, хворіє, потребує щорічного лікування та на його утриманні знаходиться дружина та неповнолітні діти. ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 травня 2020 року та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю (а.с. 42-44).
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 травня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на навчання, було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, який має постійних дохід, а також думку сторін, з урахуванням того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, вважав за можливе визначити розмір аліментів у вигляді 1/4 частини доходу (заробітку), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання або до досягнення повнолітньої дитини двадцятитрьохрічного віку, тобто до 2023 року.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).
Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами було розірвано 05.03.2008 року (а.с. 8).
Як вбачається з Довідки №2889 від 18.11.2019 року, виданої КП «Великодолинське», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Відповідно до заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2015 року у цивільній справі № 509/1987/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2014 року і до повноліття дитини (а.с. 6).
Як вбачається з Довідки №556 від 14.11.2019 року, виданої Чорноморським морським коледжем Одеського національного морського університету, ОСОБА_3 дійсно навчався на ІІІ курсі в ЧМК ОНМУ в період з 01.09.2017 року по 30.06.2020 року, на денній формі навчання, за державним замовленням (а.с. 5).
Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі свідоцтва про шлюб, відповідач з 08.05.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а.с. 52).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є батьком двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 45),  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 46).
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним зі способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Враховуючи те, що повнолітній син сторін навчався на денній формі навчання за державним замовленням, тобто за кошти державного бюджету, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вартості підручників, вартості проживання за місцем знаходження навчального закладу, та взагалі відомостей чи проживав ОСОБА_3 у гуртожитку, а також те, позивач не довела наявність матеріальної можливості у відповідача утримувати себе та свою повнолітню дитину, з урахуванням також наявності у відповідача двох малолітніх дітей, апеляційний суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на навчання, не підлягає задоволенню.
Стосовно визначення підсудності даної справи апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).
Таким висновок зроблено в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2020 року у справі № 725/2910/19.
Як вже зазначалося вище, позивач разом із сином проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на це, апеляційний суд зазначає, що позов подано до суду за місцем проживання позивача, відповідно до положень ч. 1 ст. 28 ЦПК України, оскільки на час звернення із позовом дитина проживала разом з позивачем, тому вимоги про стягнення аліментів на навчання могли розглядатись за правилами альтернативної підсудності, тобто за місцем проживання позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).
Таким чином, враховуючи вище викладене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на навчання. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 травня 2020 року – скасувати та постановити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_2 – відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

27.09.2021 року                                                                 м. Одеса