Ухвала
19 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 569/11319/19
провадження № 61-13357ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,               Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з Комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради (далі - КП «Управління майновим комплексом») на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 27 липня 2015 року по 08 квітня 2019 року в розмірі 367 947,42 грн.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року позов задоволено. 
Стягнуто з КП «Управління майновим комплексом» на користь 
ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 липня 2015 року по 08 квітня 2019 року в сумі 367 947,42 грн. 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з КП «Управління майновим комплексом» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в сумі 12 253,00 грн. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року апеляційну скаргу КП «Управління майновим комплексом» задоволено частково. 
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року скасовано в частині допуску до негайного виконання цього рішення щодо стягнення середнього заробітку в сумі 12 253,00 грн. 
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 09 червня 2021 року касаційну скаргу КП «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради задовольнено частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року в частині стягнення з КП «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 липня 2015 року по 08 квітня 2019 року змінено, зменшивши розмір стягнення з 367 947,42 грн до 15 000,00 грн.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року в частині розподілу судових витрат скасовано.
Поновлено виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року у незміненій після апеляційного та касаційного перегляду частинах.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
04 серпня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на постанову Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 569/11319/19. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Тому, скарга заявника має бути переглянута за положеннями Цивільного процесуального кодексу України чинними на момент звернення із такою скаргою.
За змістом частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, визначають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Аналіз частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що оскарження постанови суду касаційної інстанції у касаційному порядку не передбачено.
Відповідно до частини третьої статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Касаційний суд при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами глави 2 розділу V ЦПК України «Касаційне провадження». 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
Відповідні випадки визначені главою 3 розділу V ЦПК України «Перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами» та частиною третьою статті 405 ЦПК України. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на зазначене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову Верховного Суду від 09 червня 2021 року необхідно відмовити, оскільки вказана постанова не підлягає касаційному оскарженню.
У зв`язку із тим, що у відкритті касаційного провадження відмовлено, не підлягає розгляду викладене у касаційній скарзі клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
Керуючись статтями 3, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:	М. Є. Червинська  	
   	С. Ю. Бурлаков   В. М. Коротун