ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" липня 2021 р.           Справа№ 910/15114/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тищенко А.І. 
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." на рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2020
у справі №910/15114/20 (суддя Щербаков С.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пауер Енерджи"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М."
про стягнення 131 295,20 грн.
                                             ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Пауер Енерджи" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." про стягнення заборгованості у розмірі 131 295, 20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за енергосервісним контрактом № 1/18 від 12.06.2018.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.12.2020 у справі №910/15114/20 позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М."  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пауер Енерджи" 131 295,20 грн  заборгованості та 2  102,00 грн. судового збору.
Рішення мотивовано тим, що позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги, проте відповідач оплати наданих позивачем послуг не провів, доказів зворотного суду не надав, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 131 295,20 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, рішення прийнято без повного з`ясування обставин справи.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
- судом першої інстанції не було повністю проаналізовано та досліджено усі факти та доводи, викладені відповідачем, а саме те, що 07.10.2018 за ініціативою правління ОСББ «Авіатор Комарова-26» було скликано та проведено загальні збори співвласників багатоквартирного будинку, за результатами яких було складено протокол загальних зборів ОСББ «Авіатор Комарова-26» від 07.10.2018, в п.2 якого зазначалось, передати з 01.12.2018 ОСББ «Авіатор Комарова-26» всі функції з управління житловим будинком з гостьовою автостоянкою та об`єктами - соціально культурного побуту, що знаходиться за адресою: м.Київ, пр.-т. Космонавта Комарова, 26, ОСББ «Авіатор Комарова-26», прийняти в управління з 01.12.2018 житловим будинком з гостьовою автостоянкою та об`єктами - соціально культурного побуту, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр.-т. Космонавта Комарова, 26, відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про особливі здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відкликати управителя ТОВ фірму "Т.М.М.", розірвати (припинити дію) індивідуальних договорів про надання житло-комунальних та інших послуг/договорів про надання послуг між власниками приміщень та ТОВ фірмою "Т.М.М.", тобто, з 01.12.2018 ТОВ фірма "Т.М.М." ніякого відношення до даного багатоквартирного будинку не мала;
- відповідач неодноразово повідомляв суд першої інстанції у відзиві та запереченні на позовну заяву, що акт та рахунки на оплату відповідно до реєстраційного номеру вхідної кореспонденції відповідача були отримані ним 24.07.2020;
- відповідач повідомляв суд, що рахунки з актами на оплату були направлені одним листом, а не щомісячно (тобто за розрахунковий період), як того вимагає контракт. Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю "Пауер Енерджи" порушило порядок надання розрахунку відповідно до Енергосервісного контракту №1/18 від 12.06.2018, жодного акту здачі-прийняття робіт або рахунку на оплату ТОВ фірма "Т.М.М." з вересня 2019 по червень 2020 не отримувало;
- суд не врахував, що відповідачем з 01.12.2018 не обслуговується зазначений будинок, за відсутності енергосервісу з 01.12.2018 витрат у відповідача не було;
- суд не звернув увагу, що в екземплярі  відповідача в п.9.1 контракту не зазначені строки дії контракту;
- судом залишено поза увагою розділ 7 відповідного контракту, а саме, що п. 7.1.3 визначено що виконавець зобов`язаний за необхідністю розробити та погодити проектну та іншу документацію, оформити дозвільні документи, необхідні для здійснення заходів енергосервісу, проте зазначених дій зі сторони виконавця проведено не було.
В додаткових поясненнях до апеляційної скарги апелянт посилається на те, що:
-  відповідач на момент підписання енергосервісного контракту здійснював утримання відповідного будинку та його прилеглої території на підставі індивідуальних договорів з співвласниками, будинок не належав відповідачу на праві власності, 13.05.2017 в житловому будинку створено ОСББ «Авіатор Комарова-26»;
- виставлення позивачем рахунків на оплату відповідачеві апелянт вважає, що позивач продовжує незаконно використовувати спільне майно співвласників житлового будинку, порушуючи їх законні права та інтереси;
- у енергосервісному контракті №1/18 відсутня дата його чинності та строк його дії

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на його обгрунтованість.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Під час розгляду справи до суду надійщли від позивача наступні документи: відзив на апеляційну скаргу, заява про відшкодування витрат на правову допомогу , заперечення на додаткові пояснення до апеляційної скарги, заперечення проти зупинення провадження у справі, заява про збільшення витрат на правову допомогу; від відповідача додаткові пояснення до апеляційної скарги, клопотання про зупинення провадження у справі, клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, додаткові пояснення у справі щодо повноважень адвоката позивача.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." про зупинення провадження у справі №910/15114/20 до ухвалення остаточного судового рішення у справі №910/10135/20.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
12.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пауер Енерджи" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Т.М.М." укладено енергосервісний контракт № 1/18, відповідно до якого за взаємною згодою сторін на умовах та в строки визначені цим контрактом виконавець бере на себе зобов`язання здійснити енергосервіс, об`єкту енергосервісу, а замовник бере на себе зобов`язання оплатити вартість енергосервісу.
Відповідно до п. 2.2. контракту, об`єкт енергосервісу розташований за адресою:             м. Київ, Солом`янський район, проспект Космонавта Комарова, 26.
Згідно з п. 2.3. контракту, комплекс технічних та організаційних енергозберігаючих (енергоефективних) та інших заходів, спрямованих на скорочення замовником енергосервісу споживання та витрат на оплату електроенергії, які повинен провести виконавець визначені в додатку 1 контракту.
За умовами п.п. 5.1.- 5.3. контракту, вартість енергосервісу (ціна контракту) здійснюється за рахунок суми скорочення витрат замовника порівняно з витратами, які були б здійснені за відсутності енергосервісу, на оплату електроенергії за відповідний період на підставі цін (тарифів), що діяли у період, за який здійснюється оплата.
Оплата вартості енергосервісу за контрактом здійснюється щомісяця (розрахунковий період).
Вартість енергосервісу (ціна контракту) сплачується замовником на розрахунковий рахунок виконавця в строк до 7 числа кожного місяця на підставі розрахунку, складеного в порядку, визначеному пунктом 6 цього контракту.
Контракт набирає чинності з 12.06.2018 та діє до 12.06.2024 (п. 9.1. контракту).
Додатком 1 до енергосервісного контракту від 12.06.2018 № 1/18 сторонами погоджено перелік заходів енергосервісу, строки та умови їх впровадження.
Як зазначає позивач, на виконання умов енергосервісного контракту № 1/18 від 12.06.2018 позивачем були надані послуги на загальну суму 131 295,20 грн., на підтвердження чого позивачем додано до позовної заяви акт здачі-прийняття робіт № 20 на суму 131    295, 20 грн на рахунки на оплату послуг №51 від 30.09.2019 на суму 13    609, 45 грн, № 58 від 31.10.2018 на суму 13    585, 52 грн, № 62 від 30.11.2019 на суму 12    900, 47 грн, № 64 від 31.12.2019 на суму 13    330, 49 грн, № 25 від 31.01.2020 на суму 13    338, 89 грн, № 26 від 29.02.2020 на суму 12    482, 39 грн, № 27 від 31.03.2020 на суму 13    246, 00 грн, № 28 від 30.04.2020 на суму 12    993, 10 грн, № 29 від 31.05.2020 на суму 13    146, 07 грн та № 30 від 30.06.2020 на суму 12    662, 83 грн., які були надіслані на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копію накладної Укрпошти № 0205500243512 та згідно відстеження пересилання поштових відправлень на сайті Укрпошти отримані відповідачем 18.07.2020.
Проте, як зазначає позивач, в порушення умов енергосервісного контракту    відповідачем не здійснено оплату наданих послуг з енергосервісу об`єкту енергосервісу розташованого за адресою: м. Київ, Солом`янський район, проспект Космонавта Комарова, 26, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 131 295,20 грн.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.
Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно зі  ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами енергосервісного контракту № 1/18 від 12.06.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.
Так, згідно частини першої  статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5  ст. 626 Цивільного кодексу України  встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст.  6,  627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі  ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до  ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за     завданням     другої     сторони     (замовника)     надати послугу,     яка     споживається     в     процесі     вчинення певної     дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується     оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 2    ст. 901 Цивільного кодексу України    визначено, що положення    глави 63 Цивільного кодексу України    можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно    ст. 902 Цивільного кодексу України,    виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Частиною 1    статті 903 Цивільного кодексу України    встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Як встановлено судом  та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов енергосервісного контракту № 1/18 від 12.06.2018 позивачем були надані послуги на загальну суму 131 295,20 грн., на підтвердження чого позивачем додано до позовної заяви акт здачі-прийняття робіт № 20 на суму 131    295, 20 грн на рахунки на оплату послуг №51 від 30.09.2019 на суму 13    609, 45 грн, № 58 від 31.10.2018 на суму 13    585, 52 грн, № 62 від 30.11.2019 на суму 12    900, 47 грн, № 64 від 31.12.2019 на суму 13    330, 49 грн, № 25 від 31.01.2020 на суму 13    338, 89 грн, № 26 від 29.02.2020 на суму 12    482, 39 грн, № 27 від 31.03.2020 на суму 13    246, 00 грн, № 28 від 30.04.2020 на суму 12    993, 10 грн, № 29 від 31.05.2020 на суму 13    146, 07 грн та № 30 від 30.06.2020 на суму 12    662, 83 грн., які були надіслані на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копію накладної Укрпошти № 0205500243512 та згідно відстеження пересилання поштових відправлень на сайті Укрпошти отримані відповідачем 18.07.2020 (т.1, а.с.41).
20.07.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №002 про оплату заборгованості в сумі 131  295, 20 грн., яка отримана останнім 22.07.2020 згідно відомостей з сайту «Укрпошти»  (т.1,а.с.45). 
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2  ст. 193 Цивільного кодексу України).
Положеннями  статті 526 Цивільного кодексу України  передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно    до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
    Договір, відповідно до    ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1  ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за контрактом належним чином, надав передбачені контрактом послуги, проте відповідач оплати наданих позивачем послуг не провів, доказів зворотного суду не надав, надісланий акт не підписав, вмотивовану відмову від його підписання не надав.
Відповідно до п. 6.5. контракту, розрахунок вартості енергосервісу є підставою для здійснення платежів за контрактом.
Замовник у разі наявності заперечень (зауважень) щодо отриманого розрахунку вартості енергосервісу, має право упродовж 3 робочих днів після отримання розрахунку направити на адресу виконавця свої заперечення (зауваження). Заперечення (зауваження) подаються в письмовій формі (п. 6.6. контракту).
Згідно п. 6.9. контракту, якщо замовник упродовж 3 робочих днів після отримання примірника розрахунку не направив на адресу виконавця свої письмові заперечення (зауваження) такий розрахунок вважається узгоджений сторонами і він є підставою для здійснення платежів за контрактом.
Судом встановлено, що на адресу відповідача направлявся акт здачі-прийняття робіт № 20 на суму 131    295, 20 грн та рахунки на оплату послуг №51 від 30.09.2019 на суму 13    609, 45 грн, № 58 від 31.10.2018 на суму 13    585, 52 грн, № 62 від 30.11.2019 на суму 12    900, 47 грн, № 64 від 31.12.2019 на суму 13    330, 49 грн, № 25 від 31.01.2020 на суму 13    338, 89 грн, № 26 від 29.02.2020 на суму 12    482, 39 грн, № 27 від 31.03.2020 на суму 13    246, 00 грн, № 28 від 30.04.2020 на суму 12    993, 10 грн, № 29 від 31.05.2020 на суму 13    146, 07 грн та № 30 від 30.06.2020 на суму 12    662, 83 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копію накладної Укрпошти № 0205500243512 та згідно відстеження пересилання поштових відправлень на сайті Укрпошти отримані відповідачем 18.07.2020.
Проте, відповідачем    у визначений пунктом 6.9. контракту строк, не було направлено на адресу позивача письмові заперечення (зауваження), відповідно такі рахунки вважаються узгодженими сторонами і    є підставою для здійснення платежів за контрактом.
Умови енергосервісного контракту не містять застережень щодо можливості відліку строку оплати з дня підписання акта здачі-приймання робіт (надання послуг), тому    підписання сторонами відповідного акту ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобов`язанням відповідача.
Судом вірно не прийняті до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне.
Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що для укладення енергосервісного контракту не було проведено відкритих торгів, що суперечить    ст. 3 Закону України «Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації».
Вказаний контракт не містить посилання на те, що на нього розповсюджує свою дію    Закон України «Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації», як і не містить посилання на те, що його укладено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.15. «Про затвердження примірного енергосервісного договору».
При цьому, судом вірно враховано, що вказаний контракт укладено двома господарюючими суб`єктами за взаємною згодою.
В свою чергу,    Закон України «Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації»    розповсюджує свою дію на об`єкти державної та комунальної власності, в той час як    постанову № 845 від 21.10.15. «Про затвердження примірного енергосервісного договору»    прийнято Кабінетом Міністрів України на виконання    ст. 5 вказаного Закону.
Таким чином, укладання енергосервісних договорів між господарюючими суб`єктами щодо об`єктів, які не є державною або комунальною власністю, не заборонено жодним нормативно-правовим актом та не потребує проведення відкритих торгів.
Щодо тверджень відповідача стосовно того, що ТОВ "Фірма "Т.М.М."    не має відношення до будинку за адресою: м. Київ, вул. Космонавта Комарова, 26, оскільки    було створено ОСББ «Авіатор Комарова-26», якому передано всі функції з управління житловим будинком, судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,    загальні збори учасників ОСББ «Авіатор Комарова-26», за результатами яких прийнято рішення про відкликання з 01.12.2018 управителя - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М.", прийнято 07.10.2018, в той час як енергосервісний контракт укладено між позивачем та відповідачем 12.06.2018, раніше ніж відкликано управителя - відповідача.
При цьому, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували відсутність у нього права на укладення такого контракту під час перебування ним у статусі управителя майна об`єкту енергосервісу, розташованого за адресою: м. Київ, проспект Космонавта Комарова, 26.
Крім того, відповідно до  ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Закріплена зазначеною статтею    Цивільного кодексу України    презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/9439/13 та від 28.01.2020 у справі №910/9158/16.
Проте, на момент прийняття рішення  у даній справі, суду не надано доказів визнання недійсним енергосервісного контракту № 1/18 від 12.06.2018, а тому останній є обов`язковим до виконання.
Таким чином, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг згідно з договором від 12.06.2018 №1/18, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем за отримані послуги у  розмірі 131    295, 20 грн., що також не спростовано відповідачем у встановленому порядку, зокрема, не надано доказів сплати такої заборгованості.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
З приводу доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не вірно встановив позицію Відповідача у відповідній справі, колегія суддів відмічає, що наведена обставина не вплинула на правильність вирішення спору у відповідності до приписів законодавства.
Відносно доводів скаржника про те, що суд не дослідив обставини, на які посилався відповідач, щодо створення 13.05.2017 в житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Космонавта Комарова, 26, ОСББ «Авіатор Комарова-26», до компетенції якого належить вирішення питання щодо впровадження енергозберігаючих заходів у відповідному будинку, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки зазначені обставини не стосуються предмету спору.
Крім того, позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов Контракту №1/18 від 12.06.2018 року, укладеного з ТОВ «Пауер Енерджи» (позивачем), а саме нездійснення оплати отриманих послуг з енергосервісу.
При цьому, сам апелянт визнає, що усі функції з управління житловим будинком за вказаною вище адресою, в тому числі й впровадження енергозберігаючих заходів, були передані ОСББ «Авіатор Комарова-26» з 01.12.2018р. на підставі Протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 07.10.2018р., тобто вже зі спливом певного часу після укладення Контракту №1/18.
Щодо тверджень скаржника про те, що суд не звернув увагу на невиконання виконавцем (ТОВ «Пауер Енерджи») умов п. 7.1.3 Контракту №1/18 від 12.06.2018 року щодо оформлення дозволу на проведення відповідних заходів енергосервісу, то такі відхиляються колегією суддів з огляду на те, що ці обставини не є предметом спору та не входять в коло обставин, що потребують з`ясування судом для вирішення даної справи.
Апеляційний суд відхиляє також аргументи апелянта про те, що суд першої інстанції не дослідив того, що об`єктом енергосервісного договору може бути державна та комунальна власність, а отже сторони не мали права укладати Контракт №1/18 від 12.06.2018 року, виходячи з того, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Посилання на Закон України «Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації» є безпідставним, оскільки з його преамбули вбачається, що він встановлює правові та економічні засади здійснення енергосервісу для підвищення енергетичної ефективності об`єктів державної та комунальної власності, а отже не регулюю спірні правовідносини і його положення не можуть бути застосовані при вирішенні даної справи.
З аналогічних підстав колегія суддів не приймає доводи скаржника про те, що суд не звернув увагу, що для закупівлі енергосервісу відповідно до Контракту №1/18 від 12.06.2018 року не було проведено відкритих торгів.
Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Аналогічні приписи закріплені ч. 1 ст. 180 ГК України, а саме, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Таким чином, сторони є вільними у визначені умов укладеного між ними Договору, а в даному випадку це стосується й визначення вартості послуги енергосервісу та порядку її оплати.
Стосовно тверджень апелянта про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Пауер Енерджи" незаконно розпоряджається спільним майном власників багатоквартирного будинку без згоди ОСББ, що призводить до грубих порушень прав співвласників багатоквартирного будинку та те, що в енергосервісному контракті відсутня ціна, дата його чинності та строк його дії, а в предметі контракту зазначений об`єкт розпоряджатися, яким має виключне право ОСББ «Авіатор Комарова-26», апеляційний суд зазначає, що наведені обставини спростовуються матеріалами справи.
Що стосується посилань скаржника на те, що у п. 9.1. Контракту №1/18 від 12.06.2018 року невизначено строк його дії, тобто не погоджено усі істотні умови, а отже він є не укладеним, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
За положеннями статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами 2 та 3 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи Контракту від 12.06.2018 № 1/18, він набирає чинності з 12.06.2018 та діє до 12.06.2024 (пункт 9.1.) (т.1, а.с.6-15), що спростовує доводи апелянта в цій частині.
При цьому, у відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відтак, в силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.
З огляду на те, що вказаний контракт є чинним, недійсним не визнавався, а отже факт підписання сторонами договору свідчить про погодження між сторонами всіх істотних умов і у матеріалах справи відсутні докази протилежного.
Посилання апелянта на отримання від позивача акту та рахунки на оплату відповідно до реєстраційного номеру вхідної кореспонденції відповідача 24.07.2020, не спростовують докази, надані позивачем, про надіслання їх на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копію накладної Укрпошти № 0205500243512 та згідно відстеження пересилання поштових відправлень на сайті Укрпошти отримання їх відповідачем 18.07.2020.
При цьому направлення  рахунків з актами на оплату одним листом, а не щомісячно (тобто за розрахунковий період), не звільняють відповідача від оплати наданих та отриманих послуг,  без будь-яких заперечень щодо якості та кількості наданих послуг.
Посилання апелянта на положення розділу 11 Договору «Форс-мажорні обставини» не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки відповідач в суді першої інстанції на жодні форс-мажорні обставини не посилався та не повідомляв про жодні обставини, які б відповідали критеріям, визначеним п.11.2 договору.
Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Так, позивачем з урахуванням заяви про збільшення розміру витрат на правову допомогу, заявлено до стягнення з відповідача 19 000,00 грн.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються:
- судові витрати позивача за звернення з позовом - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог;
- судові витрати відповідача за звернення з апеляційною скаргою - на відповідача. 
До поданої позивачем до суду апеляційної інстанції заяви про   професійну правничу допомогу, було додано копії наступних документів:
- договір №09/19-01 про надання правової допомоги від 10.09.2019 року (а.с.5 т.2). пунктом 4.1 якого визначено, що оплата послуг наданих за цим договором здійснюється замовником відповідно до фактичного обсягу   наданих виконавцем послуг на підставі виставлених рахунків, не пізніше 3-х робочих днів з моменту отримання клієнтом рахунку;
- додаткова угода №1 від 10.09.2020 до Договору №09/19-01 про надання правової допомоги від 10.09.2019 (а.с.7, т.2);
- договір про співробітництво від 01.09.2020 (а.с.8, т.2);
- довіреність №5 від 01.11.2019 року на представництво ТОВ «ПАУЕР ЕНЕРДЖИ» адвокату Невкритому   В.Ю. (а.с.9 т.2);
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №005808 від 10.11.2016 року (а.с.10 т.2);
- Рахунок-фактура №СФ-0000004 від 01.02.2021 року на суму 2   000,00 грн. (підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу), акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000005 від 01.02.2021 (підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу), Платіжне доручення №454 від 02.02.2021 року з призначенням платежу «за юридичні послуги згідно рах.№4 від 01.02.2021)(а.с.11-13, т.2);
- Рахунок-фактура №СФ-0000015 від 26.03.2021 року  на суму 2   000,00 грн.(заперечення проти заяви про зупинення провадження у справі) та Платіжне доручення №501 від 26.03.2021 року з призначенням платежу «за юридичні послуги згідно рах.№15 від 26.03.2021); рахунок-фактура №СФ-0000016 від 26.03.2021 року  на суму 15   000,00 грн.(надання правничої (правової) допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції)  та Платіжне доручення №502 від 29.03.2021 року з призначенням платежу «за юридичні послуги згідно рах.№16 від 26.03.2021) (а.с.91-94, т.2).
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже,   вищезазначеними документами, що було додані до заяви   підтверджується факт надання позивачу адвокатом Невкритим Володимиром Юрійовичем у суді апеляційної інстанції послуг на загальну суму 19   000,00 грн.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що 09.04.2021 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому просив задовольнити клопотання про зменшення розміру витрати на правничу   допомогу та відмовити в стягненні зазначених витрат.
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів дійшла висновку, що із наданих позивачем документів не вбачається, що заявлені витрати мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.11.2019 року у справі №910/906/18 зробив правовий висновок, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з висновку, наведеного у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.06.2019 у справі №904/64/18, виходячи зі змісту положень частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Також, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі №911/1563/18, зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Крім того, колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи вищезазначені обставини, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду відповідачем документів, їх значення для вирішення спору, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін,    колегія суддів   дійшла висновку     про достатність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявністю підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. (підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу, підготовка та подання заперечень на додаткові пояснення до апеляційної скарги, підготовка та подання заперечень проти зупинення провадження у справі).

При цьому судом відхиляються посилання апелянта  на те, що представник позивача Невкритий В.Ю. не є адвокатом і не має права представляти інтереси ТОВ «Пауер Енерджи», оскільки в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія  свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №005808 від 10.11.2016 року, видана на імя Невкритого Володимира Юрійовича на підставі Рішення Ради адвокатів міста Києва від 29.09.2016 №54.(а.с.10 т.2).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Оскільки наявність обов`язку відповідача щодо сплати заборгованості у розмірі 131 295,20 грн. основного боргу підтверджується матеріалами справи та було доведено позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову та стягнення з відповідача 131 295,20 грн.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." на рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2020 у справі №910/15114/20.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                               ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." на рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2020 у справі №910/15114/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2020 у справі №910/15114/20 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М."
4. Заяву позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції задовольнити частково.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." (04116, м.Київ, вул. Провіантська, буд.3, ідентифікаційний код 14073675) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пауер Енерджи" (04074, м.Київ, вул.Виишгородська, буд.28/1, кв.1, ідентифікаційний код 42125663) 6000,00 грн. витрат  на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
6. В решті заяви відмовити.
7. Доручити Господарському суду м.Києва видати наказ.
8. Матеріали справи №910/15114/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                А.І. Тищенко