Номер провадження: 33/813/885/21
Номер справи місцевого суду: 523/4905/21 
Головуючий у першій інстанції Середа І.В. 
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Судді Цюри Т.В.,
За участю секретаря судового засідання – Лопотан В.І., 
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – Слаблюк Василя Миколайовича на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 04 червня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП
ВСТАНОВИВ:

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 04 червня 2021 року за вчинення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Cтягнуто з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить судскасувати постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 04 червня 2021 року та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 – закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП
В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 13.07.2021 року, з`явився представник ОСОБА_1 – Слаблюк Василь Миколайович. 
Заслухавши суддю – доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – Слаблюк Василя Миколайовича, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 041604 від 09.03.2021 року, відповідно до якого приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «MAN 15.224», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Отамана Головатого, 87, м. Одеса, у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху, затверджених  Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, відповідальність за що передбачена  ст. 130 КУпАП (а.с.1);
- роздрукованим чеком «Alсotester Drager №7510 ARLM-0435», тест №323, відповідно до якого результат тестування ОСОБА_1 склав – 2,36 % (а.с. 2а);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3);
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 4,5);
- зобов`язанням ОСОБА_5 про доставку транспортного засобу за місцем проживання водія (а.с. 6);
- відеозаписами події правопорушення (а.с.7);
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини  ОСОБА_1  встановленою постановою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 04 червня 2021 рокута порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
У доводах апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно відеозаписів з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 09.03.2021 року о 17:30 год. 
Проте вказані доводи апелянта є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема відеозаписом події, що відбувалися 09.03.2021 року, з якого чітко вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб «MAN 15.224», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . На вимогу інспектора поліції, вимкнути двигун вказаного транспортного засобу, ОСОБА_1 погодився та одразу вимкнув. Інших осіб, які були поряд із ОСОБА_1 у вказаному транспортному засобі не було, що повністю спростовує твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував цим транспортним засобом. 
При цьому, протоколпро адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 041604 від 09.03.2021 року, відповідно до якого приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «MAN 15.224», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Отамана Головатого, 87, м. Одеса, у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху, затверджених  Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, відповідальність за що передбачена  ст. 130 КУпАП – власноручно підписаний ОСОБА_1 та будь-яких зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у протоколі ОСОБА_1 не навів, чим фактично погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі (а.с.1).
Апеляційний суд зазначає, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.
Винуватість ОСОБА_1 також підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат тестування ОСОБА_1 склав – 2,36 %. При цьому, з результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 погодився, про що проставив свій підпис без будь-яких зауважень або заперечень (а.с.3).
Жодних зауважень щодо процедури проходження медичного огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» від правопорушника не надходило і матеріали справи не містять.
Більш того, на відеозапису подій, що відбувалися 09.03.2021 року ОСОБА_1 не заперечував, що він вживав алкоголь та пояснив, що він святкував свято «8 березня», у зв`язку із чим випив горілку та пиво. 
З відеозапису нагрудної камери працівника поліції також чітко вбачається, що водій ОСОБА_1 пропонував неправомірну вигоду працівникам поліції за не складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Безпідставними є і твердження апеляційної скарги про те, що зйомка на портативний відео реєстратор велась не безперервно всупереч Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки.
Так, відповідно до п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за N 28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення.
Апеляційним судом, після ретельного перегляду відеозаписів з нагрудних камер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, що знаходиться на трьох дисках, які були долучені до справи, вбачається, що відеозапис є безперервним, він містить достовірні дані про дії ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу та складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому його можна вважати належним та допустимим доказом по справі.
Під час апеляційного розгляду представник ОСОБА_1 – Слаблюк В.М. не навів будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження доводів того, що працівники поліції під час складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 діяли неправомірно та порушили вимоги Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже винність ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні поза всяким сумнівом знайшла своє підтвердження зібраними доказами, які містяться в матеріалах адміністративної справи, а відтак у відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому слід зазначити, що згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, зазначене свідчить про те, що суд повинен оцінити всі докази наявні в матеріалах провадження у своїй сукупності та прийти до висновку про винність чи невинність особи в інкримінованому йому правопорушенні.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року). 
Місцевий суд наклав стягнення у межах санкції ст. 130 КУпАП та в трьох місячний строк з дня вчинення правопорушення, тому підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у апеляційного суду не має.
Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – Слаблюк Василя Миколайовича – залишити без задоволення. 
Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 04 червня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра