Номер провадження: 22-ц/813/3827/21 
Номер справи місцевого суду: 501/894/19
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
               секретаря                Хухрова С.В.,
               апелянта                 ОСОБА_1 ,
               представника ОСОБА_1 – адвоката Доніної Л.А.,
               представника ОСОБА_2 – адвоката Марінкевич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Доніної Людмили Анатолівни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення становища, яке існувало до порушення,

         встановив:

25.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив відновити становище, яке існувало до порушення шляхом вселення його ( ОСОБА_1 ) в квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що проживав в зазначеній квартирі на протязі декількох років, але потім втратив таку можливість у зв`язку з тим, що відповідач заборонив позивачу таке перебування у квартирі, змінив вхідний замок на двері та встановив сигналізацію, а отже позивач, вважаючи що його право на проживання у зазначеній квартирі було порушене, звернувся до суду із вказаним позовом.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення становища, яке існувало до порушення - відмовлено (т.1, а.с. 216 – 219).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Доніна Л.А. ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 червня 2020 року, та постановлення нового, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права (т.1, а.с.221-230).

08.12.2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 червня 2020 року – без змін (т.2, а.с. 9 -14).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач по справі ОСОБА_2 , який є сином позивача ОСОБА_1 , є єдиним власником нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 14.12.2006р (т.1 а.с.25, 82).
Вказана квартира була отримана у власність відповідачем на підставі угоди про внесення змін в договір №47 про інвестування будівництва житлового будинку. Дана угода була підписана між позивачем, відповідачем та представником забудовника ОСОБА_3 01.12.2005р., за якою позивач отримав грошові кошти від відповідача за переуступку прав в інвестиційному договорі в розмірі (т.1, а.с.84).
Разом з тим, позивач і заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з тим, що він передав права на квартиру своєму сину і отримав за це грошові кошти, з посиланням на те, що на даний момент існує кримінальне провадження у відношенні його сина – ОСОБА_2 – за ст.190 КК України (т.1, а.с.22).

Однак, суд першої інстанції вказав, що позивач ОСОБА_1 не надав суду відповідних доказів своїх доводів.
Навпаки вищевказані доводи ОСОБА_1 спростовані рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01.11.2012р. по справі № 1511/3878/2012, яке набрало законної чинності і яким було встановлено обставини, що не підлягають додатковому доведенню, що позивач ОСОБА_1 дійсно підписував зазначену угоду, з приводу чого позивачу було відмовлено в анулюванні свідоцтва відповідача про право власності на квартиру АДРЕСА_2 та відмовлено у визнанні за позивачем права власності на зазначену квартиру (т.1, а.с.91-93). 
Тобто, на даний час угода про внесення змін в договір №47 є дійсною, що свідчить про те, що єдиним власником вищевказаної квартири є саме відповідач ОСОБА_2 .

Разом з тим, згідно довідки про склад зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.111). При цьому, в матеріалах справи відсутня інформація щодо права володіння та реєстрації позивача у зазначеній квартирі, в період володіння цією квартирою відповідачем. В свою чергу, відсутність реєстрації позивача за зазначеною адресою підтверджується Довідкою ОСББ «Укржилстрой-2008» (т.1, а.с.112). Натомість, позивач є власником 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де він і зареєстрований на даний час (т.1, а.с.164,165).

Таким чином, позивач і заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів того, що він в установленому законом порядку і за згодою власника ОСОБА_2 став проживати в квартирі АДРЕСА_2 .
Крім того, як було вказано вище, позивач і заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 зберігає своє право проживання в квартирі АДРЕСА_4 , де він зареєстрований з 1975 року і має право власності на 1\3 частини вказаної квартири (т.1, а.с.164,165).

Зазначеними обставинами спростовуються доводи представника заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 адвоката Доніної Л.А. про те, що фактично син, яким є відповідач, позбавив свого батька, яким є позивач, житла, оскільки позивач ОСОБА_1 забезпечений житлом за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, колегія суддів враховує, і ще раз наголошує на тому, що матеріали справи не мають жодних доказів того, що заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 вселився в квартиру АДРЕСА_2 в установленому законом порядку, зі згоди власника квартири – відповідача ОСОБА_2 .
Та обставина, що власник квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 має також право власності на 1\3 частину квартири АДРЕСА_4 , і в якій він зареєстрований, не є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі –ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Доніної Людмили Анатолівни залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 19.07.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                                        С.М. Сегеда        

               Л.А. Гірняк 

Т.В. Цюра