ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10825/19  Номер провадження 22-ц/814/1707/21	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого: Хіль Л.М.,
суддів: Гальонкіна С.А., Обідіної О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 травня 2020 року за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 167090,88 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказувало, що 16.04.2013 року між банком та відповідачем укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. 
У зв`язку з невиконання зобов`язання станом на 17.07.2019 року виникла заборгованості 167090,88 грн., яка складається з : заборгованість за кредитом – 93597,34 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту – 67029,80 грн., заборгованість за нарахованими відсотками – 6463,74 грн.; пеня за прострочене зобов`язання – 0,00 грн.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. –0,00 грн.
Заочним рішеннямОктябрського районного суду м. Полтави від 07 травня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
    Стягнуто з ОСОБА_2  на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.04.2013 року в сумі 160627,14 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” судовий збір в сумі 2409,41 грн.
Роз`яснено порядок оскарження заочного рішення.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 07.05.2020 року залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задовленні позовних вимог АТ « ПриватБанк» відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у тексті анкети-заяви не міститься сума кредитного ліміту. 
Також вказує, що вона не була ознайомлена з Умовами надання банківських послуг, оскільки їх не підписувала. Посилається на те, що суд першої інстанції стягуючи заборгованість за відсотками за користування кредитом жодним чином не обгрунтував на якій підставі Банк змінював відсоткову ставку за кредитом. Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла ОСОБА_2 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отрмання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені штрафів).
Крім того, зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки кошти за кредитним договором були отримані в 2013 році, а з позовом банк звернувся в 2019 році, тобто з пропуском строку позовної давності.
Також вказує, що не погоджується з заборгованістю по тілу кредиту, оскільки з пояснень банку ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 25000 грн., а тому вимога банку про стягнення тіла кредиту у розмірі 93597,34 грн. є безпідставною.
Крім того зазначає, що апелянтом було сплачено заборгованості у розмірі 26663,21 грн., а тому вважає, що заборгованість відсутня.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача суду апеляційної інстанції не надходив.
Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Місцевим судом встановлено, що 16.04.2013 року між сторонами укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Також встановлено, що свої зобов`язання за вказаним кредитним договором банк виконав та здійснив видачу кредитних коштів у передбаченому кредитним договором розмірі. Але, позичальник взятих на себе зобов`язань належним чином не виконав. Так, станом на 17.07.2019 року сума заборгованості складає 167090,88 грн.: заборгованість за кредитом – 93597,34 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту – 67029,80 грн., заборгованість за нарахованими відсотками – 6463,74 грн.; пеня за прострочене зобов`язання – 0,00 грн.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. –0,00 грн.
Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, тому дійшов до висновку, що з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 160627,14 грн.
Проте, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України  передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Із матеріалів справи вбачається, що АТ КБ « ПриватБанк» звертаючись до суду вказував, що ОСОБА_2 шляхом підписання заяви № б/н від 16.04.2013 року отримала кредит у розмірі 25000 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.
У відповідності з вимогами ст.ст. 12, 81 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 16 квітня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом.
На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача  ОСОБА_2 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості та копію паспорта ОСОБА_2 . 
Разом з тим, вказані документи не підтверджують  умов кредитування та наявності заборгованості у визначеній позивачем сумі.
Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_2 .
Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача ОСОБА_2 , її контактну інформацію.
Крім того, анкета-заява не містить даних про встановлення ліміту на суму 25000 грн, на який посилається АТ КБ « ПриватБанк» у позовній заяві.
Анкета-заява не містить даних про умови кредитування. На ній відсутня відмітка яку саме картку просила видати ОСОБА_3 та відмітка про отримання пам`ятки клієнта, яка містить інформацію про тарифи та основні умови обслуговування картки.
03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом  АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт  та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника,  не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами  шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін, а саме тіла кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Проте, суд першої інстанції при розгляді цієї справи не повно та не об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм неналежну правову оцінку, при цьому дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення  апеляційної скарги, скасування заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 травня 2020 року, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог АТ КБ « ПриватБанк» за недоведеністю.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України  судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених  позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).
Так, при подачі апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 3614,12 грн.
Оскільки даною постановою в задоволенні позову відмовлено, слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у розмірі 3614,12 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити.
Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 травня 2020 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_2 3614,12 грн судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя                                                                 Л.М. Хіль

Судді:                                                                                         С.А. Гальонкін
  О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 28.07.2021 року